Дата документу 09.12.2020 Справа № 310/2431/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №310/2431/19                     Головуючий у 1 інстанції Мариніна О.В.
Провадження № 22-ц/807/3474/20-2 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
09 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Коваль Л.І. щодо не повернення виконавчого листа Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.02.2020 по справі № 310/2431/19 (щодо стягнення витрат на парвову допомогу у розмірі 2500 грн.) стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону У країни «Про виконавче провадження», стягувач ОСОБА_1 (щодо виконавчого провадження № 61684778), -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою запорізького апеляційного суду від 24 січня 2020 року, позов задоволено.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за 240 діб невикористаного часу домашнього відпочинку у розмірі 18631,20 грн. без урахування податків та зборів. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн.
У травні 2020 року АТ «Українська залізниця» звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Коваль Л.І. щодо не повернення виконавчого листа Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.02.2020 по справі № 310/2431/19 (щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн.) стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону У країни «Про виконавче провадження», стягувач ОСОБА_1 (щодо виконавчого провадження № 61684778).
У скарзі просило суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. щодо не повернення виконавчого листа Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.02.2020 по справі № 310/2431/19 (щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за 240 діб невикористаного часу домашнього відпочинку у розмірі 18631,20 грн. без урахування податків та зборів) стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. З 7 Закону У країни «Про виконавче провадження»; просить зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. винести постанову про повернення виконавчого листа стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
У скарзі АТ «Укрзалізниця» посилається на факт неправомірних дій державного виконавця щодо винесення постанови від 01.04.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61684770 та на неправомірну бездіяльність стосовно не повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з чим державним виконавцем грубо порушено п. 3 розділ III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 № 145-ІХ (далі за текстом - Закон № 145-ІХ), яким встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404- VIII). АТ «Українська залізниця» включена до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, тому виконавчі провадження щодо АТ «Укрзалізниця» , у тому числі і ВП № 61684770 підлягають закриттю, виконавчий лист - поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норми матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.
Крім того, 16 листопада 2020 року АТ «Українська залізниця» подало до суду клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду справи № 910/12809/19 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам відповідає ухвала суду першої інстанції.
Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
У справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".
Судом встановлено, що 01.04.2020 року державним виконавцем Печерського РВДВС Коваль Л. І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61684778 з примусового виконання виконавчого листа № 310/2431/19, виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 26.02.2020 щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Відповідно Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 20. 10. 2019 року у пункті 3 перехідних положень прямо вказує на те, що заборона вчиняти виконавчі дії щодо підприємств, які підлягають приватизації, не стосується стягнення грошових коштів протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом.
Встановлено, що у провадженні Печерського РВДВС перебуває виконавче провадження зі стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 саме грошових котів – витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн., а отже дії державного виконавця Коваль Л. І. відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», постанова винесена державним виконавцем в межах своїх повноважень, у встановленому порядку згідно заяви стягувача протягом строку пред`явлення виконавчого документу для виконання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невірне тлумачення скаржником норми законодавства, що не свідчить про порушення державним виконавцем своїх посадових обов`язків.

Розділ 7 ЦПК України передбачає, що за виконанням рішення суду встановлюється судовий контроль, і згідно ст. 447 цього кодексу сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного підприємця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Також згідно частин 2 та 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Частинами 1, 2 статті 18 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За змістом ст.129-1 Конституції України та ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Стаття 430 ЦПК України визначає справи про поновлення на роботі та присудження працівникові виплати заробітної плати такими, в яких суд допускає негайне виконання судових рішень.
Водночас п.3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" визначено, що забороняється вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" за винятком: стягнення грошових коштів та стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Згідно Закону України "Про заставу", що повністю узгоджується із положеннями визначеними ЦК України, застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. Предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.
Враховуючи, що рішенням суду стягнуто заборгованість по сплаті заробітної плати, отже, заборона вчинення виконавчих дій, встановлена Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", не поширюється на виконання рішення у справі № 310/2431/19 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн.
Грошові кошти не є предметом застави, а стягнення грошових коштів не заборонено без розмежування їх призначення.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів погоджується с висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги АТ "Українська залізниця".
Доводи апеляційної скарги, що п.3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", встановлена заборона вчиняти виконавчі дії загалом, ґрунтуються на невірному розумінні представником скаржника норм права.
Інші доводи АТ "Українська залізниця" зводяться до викладу обставин справи, цитування норм матеріального та процесуального права та їх суб`єктивного тлумачення.
Крім того, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність заявленого клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 910/10809/19 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з огляду на наступне.
Постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/12809/19 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 у справі №910/12809/19 залишити без змін.
Таким чином, підстави для зупинення провадження у справі відсутні. 
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, №76943/11, §123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).
Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, із урахуванням встановлених обставин обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення 
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: