ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3683/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року (суддя Соцький Р.В., м. Запоріжжя) у справі № 280/3683/20
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України,
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- 

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати пункт 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №59 від 10.04.2020;
-          зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності II групи, внаслідок захворювання, пов`язаного під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням вже виплачених сум.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.08.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В обґрунтування вказаного рішення суд першої інстанції зазначив, що згідно п. 8 протоколу № 59 від 10.04.2020 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із визначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової допомоги, оскільки після встановлення ІІІ групи інвалідності він отримав одноразову допомогу в сумі 438  177,60 грн., а ІІ група інвалідності була йому встановлена пізніше, ніж через два роки після встановлення ІІІ групи. Посилаючись на положення Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 у редакції Постанови № 335 від 18.05.2017, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки ІІ група інвалідності позивачу встановлена через одинадцять років, що перевищує встановлений законодавством дворічний строк, у межах якого може бути здійснено одноразову грошову допомогу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема вказав, що жодним нормативно-правовим актом, який діяв на час встановлення йому інвалідності, не передбачено дворічного терміну, зі спливом якого особа втрачає право на отримання одноразової грошової допомоги. Отже, підстави для відмови у виплаті відповідачем йому одноразової грошової допомоги відсутні. Вказав, що суд першої інстанції протиправно застосував до спірних правовідносин норми Закону України № 5040-VI від 04.07.2012 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців», який набув чинності 01.01.2014, тобто після встановлення йому інвалідності, оскільки згідно ст. 58 Конституції України закони та нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Враховуючи зазначене, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідач, ознайомлений з матеріалами апеляційної скарги, відзиву на неї не надав.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є особою, якій встановлено статус інваліда війни, що підтверджуються посвідченням серії НОМЕР_1 від 16.12.2008 (а.с. 6).
10.12.2008 ОСОБА_1 первинно встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД № 083340 від 10 грудня 2008 року (а.с. 7).
13.03.2019 скаржнику встановлено II групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ №1024275 від 13.03.2019 (а.с. 8).
Одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням III групи інвалідності позивачем була отримана.
30.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Запорізького військового комісаріату із заявою про направлення його документів до Міністерства оборони України, з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням позивачу II групи інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с. 9).
У квітні 2020 року скаржник отримав витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони Україні № 59 від 10.04.2020, відповідно до якого йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність змінено понад дворічний термін, після встановлення первинної групи інвалідності (а.с. 10).
Вказані дії відповідача з приводу відмови скаржнику в призначенні доплати до одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення інвалідності вищої групи є предметом спору у межах цієї адміністративної справи.
При вирішенні спору колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ст. 16-2 Закону №2011-ХІ, одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України (в редакції, на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в цьому випадку саме з моменту настання інвалідності – з 10.12.2008.
Відповідно, у спірному випадку підлягають застосування норми законодавства, які діяли на час встановлення інвалідності скаржника.
Зокрема, Постановою КМУ від 28.05.2008 № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок).
Пунктом 2 вказаної постанови, у редакції на час встановлення інвалідності скаржника, передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Підпунктом 2 п. 2 вказаної редакції Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім  військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам,  звільненим з  військової  служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.
Пунктом 4 вказаної редакції Порядку передбачено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, скаржник має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із встановленням йому групи інвалідності (з ІІІ на ІІ), яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішення відповідача, що оформлено п. 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №59 від 10.04.2020, та необхідність поновлення порушеного права скаржника шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплатити скаржнику одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності II групи, внаслідок захворювання, пов`язаного під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно до закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням вже виплачених сум.
Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 20.03.2018 по справі № 295/3091/17.
Водночас, при вирішені справи судом першої інстанції не були враховані вказані обставини.
При вирішенні справи суд першої інстанції виходив з того, що згідно п. 4 ст. 16-3 Закону  № 2011-XII у редакції, чинній з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.
Разом із цим, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
В силу статті 58 Конституції України, норма п. 4 ст. 16.3 Закону № 2011-XII у редакції від 01.01.2014 та від 01.01.2017, на спірні правовідносини не розповсюджується.
Судом першої інстанції при вирішенні справи не було враховано, що положення п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII щодо обмеження двома роками строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, підлягає застосуванню з часу набрання ними чинності, тобто – з 01.01.2014.
Водночас, як було зазначено раніше, у спірному випадку мова йде про виникнення у скаржника права на отримання одноразової грошової допомоги у 2008 році, тобто до набрання чинності вказаним обмеженням.
При цьому, колегія суддів зазначає про помилкове застосування до спірних правовідносин судом першої інстанції позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 21.08.2019 по справі № 806/2187/18, оскільки у межах вказаної справи предметом розгляду було вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги особі, інвалідність якої встановлено 27.11.2017, тобто після набуття вищевказаних змін Законом № 2011-XII.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні справи застосував норми права, які не підлягають застосуванню до спірних відносин.
Пунктом 4 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – скасуванню з винесенням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 280/3683/20 – скасувати.
Позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №59 від 10.04.2020;
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності II групи, внаслідок захворювання, пов`язаного під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно до закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням вже виплачених сум.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов