ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2020 року                                                                                      Справа № 902/937/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Василишин А.Р. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу  представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Санагросід" та ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2020 р. у справі №902/937/19, ухвалене суддею Яремчук Ю.О., повний текст рішення складено 08.04.2020 р. 
за позовом: Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" 
до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Санагросід"  
до відповідача 2  ОСОБА_1 
про стягнення  159 013,10 грн  

          Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до господарського  суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санагросід" до ОСОБА_1 про стягнення 159 013,10 грн.
          Рішенням господарського суду Вінницької області від 30.03.2020 р. позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволено.
          Не погоджуючись з рішенням господарського суду Вінницької області  від 30.03.2020 р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Санагросід" та ОСОБА_1 звернулися до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просять скасувати рішення господарського суду Вінницької області  від 30.03.2020 р.  по справі №902/937/19 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.08.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідачів на рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2020 р. у справі №902/937/19 в порядку письмового провадження та запропоновано Акціонерному товариству Комерційного банку "Приватбанк" у строк до 14.09.2020 р. надати до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частина 10 статті 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
          Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Санагросід" та ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2020 р. у справі №902/937/19 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
21.09.2020 р. на адресу апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідачів на рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2020 р. у справі №902/937/19 залишити без задоволення, а рішення господарського суду  Вінницької області від 30.03.2020 р. у справі №902/937/19 залишити без змін. Також, позивачем подано клопотання  про огляд оригіналів документів на диску, який було долучено до матеріалів справи. 
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно – західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції задоволено позов в повному обсязі, рішення мотивовано тим, що  оскільки матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості  відповідачами, тому суд першої інстанції вважає вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості у розмірі 150 000,00 грн  правомірними та обґрунтованими.  Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів 566,67 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочену заборгованість; 7703,63 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 742,80 грн - заборгованість з пені, за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, місцевий суд перевіривши розрахунок, недоліків не виявив, відтак дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

           2.Узагальнені доводи апеляційних скарг та заперечення щодо них інших учасників справи. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Санагросід" та ОСОБА_1 стверджує, що позивачем не доведено факту забезпечення на підставі договору поруки №POR1549636196163 від 08.02.2019 р. (надалі - Договір поруки) зобов`язань відповідача 1 саме за зобов`язаннями, що виникли з Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 21.02.2019 року (надалі - Заява), а тому у позивача немає підстав вимагати стягнення з відповідача 2 заборгованості ТОВ «САС» за вказаним договором як з солідарного боржника. Власне Договором поруки не визначено конкретні договір, зобов`язання, його строк та розмір, істотні умови тощо за виконання яких поручився відповідач 2. 
З Договору поруки неможливо встановити, яке основне зобов`язання забезпечене порукою та відповідний правочин. Договором поруки не визначено суми (обсягу) зобов`язання, строку його виконання. Крім того, ознайомлення відповідача 2 з п. 3.2.8 «Кредит КУБ» ще не свідчить про його погодження на поруку за зобов`язаннями, про які на час її укладення він не знав, адже Договором поруки такі зобов`язання не визначені, а порука укладалась до виникнення будь-яких зобов`язань у відповідача 1.
Також на думку апелянтів положення Договору поруки (п. 1.1.1) суперечать положенням Заяви (п. 1.4) в частині нарахування та сплати відсотків.  Разом з цим, як зазначено в Договорі поруки №РОR1549636196163 від 08.02.2019 р., його укладено 08.02.2019 р., тобто договір поруки укладено до виникнення зобов`язань за Заявою, а тому поручитель не міг бути ознайомленим з його істотними ми умовами. Крім того, апелянти звертають увагу, що такої юридичної особи  як: «ТОВ САНАГРОСІД ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ» не існує. 
Також, скаржники акцентують увагу, що позивачем не були надані суду для дослідження Умови та правила надання послуги «КУБ» в редакції на час приєднання 22.10.2018 року та докази того, що ці умови були незмінними. Звертають увагу суду на ту обставину, що сайту за адресою pb.ua не існує. При його введені сторінка автоматично перенаправляється за адресою: «https://privatbank.ua/», що фактично не відповідає умовам Заяви про приєднання. Тобто заява про приєднання відсилає до Умов та правил надання послуги «КУБ» яких фактично не існує «...на сайті ПриватБанку pb.ua...».
Крім того, при ухваленні рішення суд обмежився дослідженням дійсності правочину, укладеного з використанням електронного цифрового підпису, однак не врахував норм законодавства, що передбачають порядок його перевірки та валідації. Судом при розгляді справи та прийнятті рішення не було звернуто уваги, що договір поруки від імені банку мав бути укладеним головою правління Крумханзл Петром, діючого на підставі статуту Банку. В той же час, відповідно до «Об`єкта перевірки: Договір поруки № POR1549636196163.pdf» на Договір поруки накладено «Технічний ключ MSBGO». Таким чином, Договір поруки с неукладеним. Більше того, з вищенаведених перевірок не можливо встановити автентичність електронних документів, що надані  в роздрукованому вигляді. 
Позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме відповідачем 1 та відповідачем 2 підписано електронним цифровим підписом заяву про приєднання до умов, викладених в Умовах і Правилах надання банківських послуг, оскільки Позивачем не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. При цьому, відповідачі заперечують факт підписання даної заяви та договору поруки. Позивачем не надавався для дослідження судом оригінал електронних документів, а надані роздрукування не відповідають вимогам закону. Відтак, АТ КБ «ПриватБанк» не доведено факту укладення між сторонами договорів кредитного та поруки, які є підставою позову, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів.

          Заперечуючи доводи апеляційної скарги, позивач звертає увагу на те, що помилковими є твердження апелянта про невідповідність положень Договору поруки та Кредитного договору, оскільки умови п. 1.1.1 Договору поруки повністю відтворюють умови щодо сплати процентів за користування кредитом, що містяться в п. 1.4 та 1.6 Кредитного договору. Також, на думку позивача, не відповідають обставинам справи і твердження апелянта про укладення Договору поруки до виникнення зобов`язань за Кредитним договором, оскільки із поданих позивачем звітів про перевірку Кредитного договору та договору поруки, вони підписані в один день. Таким чином, датою їх укладення є 22.02.2019 р., що спростовує твердження апелянта про неможливість ознайомлення поручителя з умовами основного зобов`язання. Крім того, закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов`язання, яке може виникнути в майбутньому.
Щодо застосування умов та правил надання послуги “КУБ” до правовідносин, що виникли між сторонами позивач зазначає наступне.
На підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ “ПРИВАТБАНК” ініціював в суді першої інстанцій огляд на офіційному веб-сайті АТ КБ “ПРИВАТБАНК” та фіксування змісту редакції Умов та правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов.
При дослідженні сайту за адресою pb.ua судом було з`ясовано, що за цією адресою фактично знаходиться сайт https://privatbank.ua.
Таким чином, офіційний сайт АТ КБ “ПРИВАТБАНК” pb.ua, який зазначено в преамбулі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ”, фактично розміщується за інтернет-адресою https://privatbank.ua. Дане твердження підтверджується, якщо ввести pb.ua в адресну строку браузера. Сторінка https://privatbank.ua є головною сторінкою, внизу якої розміщені Умови та правила. Сторінка https://privatbank.ua/terms є більш точним місцем знаходженням Умов та правил.
З огляду на це, заперечення апелянта мають формальний характер, оскільки вказана в договорі адреса сайта pb.ua дозволяє отримати доступ до Умов та правил надання послуги “КУБ” та ознайомитись з ними.
Доказів, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ “ПРИВАТБАНК” Умови та правила надання послуги “КУБ”, станом на 22.02.2019 р. не відповідають викладеним в позовній заяві, відповідачами не надано.          Також, на думку позивача, твердження про не укладення договору поруки є безпідставними. Оскільки,  доводи апелянта в цій частині не відповідають висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.04.2018 р. у справі №338/180/17, відповідно до якого не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. АТ КБ “ПРИВАТБАНК” звертаючись до суду з позовними вимогами до поручителя, діяв саме на підставі договору поруки № POR1549636196163, що свідчить про визнання цього договору укладеним, тобто таким, що підписаний належним представником АТ КБ “ПРИВАТБАНК” в належний спосіб.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом
22.02.2019 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Санагросід" (далі відповідач - 1) через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ”. 
Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "ПриватБанк" http ://ргіvatbank.ua.
З врахуванням вказаного позивач зазначає, що 22.02.2019 р. між відповідачем-1 та позивачем було укладено кредитний договір, що за своєю правовою природою є договором приєднання, та складаються із  Анкети-заявки та Умов.
Пунктом 3.2.8.1. Умов визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту “Кредит КУБ” для фінансування поточної діяльності клієнта, в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії та іншої винагород в обумовлені цим договором терміни. Кредитування клієнта здійснюється в межах встановленого банком ліміту кредитування, про який банк повідомляє клієнта через встановлені канали комунікацій. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх (сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» (далі Заява), а також  в системі  Приват24. Клієнт приєднується до послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват 24 або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.
Згідно п. 3.2.8.2. Розмір кредиту, який може бути наданий  в рамках Послуги, складає від 50   000 до 1   000   000 грн.
Пунктом 3.2.8.3.1. Умов передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. Для позичальників, що працюють у сегменті агробізнесу, може бути встановлений окремий порядок погашення, що передбачає погашення основного боргу тільки 6 останніх місяців користування кредитом. Банк здійснює договірне списання грошей з поточного рахунку клієнта в строки і розмірах, передбачених умовами кредитного договору. Остаточний термін погашення заборгованості за  кредитом є дата повернення кредиту.
У відповідності до пунктів 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. Умов відповідач 1 взяв на себе зобов`язання оплатити проценти за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії згідно з п. 3.2.8.3.2., а також повернути кредит та здійснити  інші платежі,  передбачені Договором. у терміни і в сумах, які встановлено в пунктах 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2., 3.2.8.5.14., 3.2.8.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.
Згідно п.3.2.8.8.2. Умов, забезпеченням виконання зобов`язання  Клієнтом – юридичною особою за цим Договором  є укладення Договору поруки.
Відповідно до п.3.2.8.9. Умов за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1., 3.2.8.3.,  цього Договору клієнт сплачує проценти у вигляді щомісячної комісії в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.
За змістом п. 3.2.8.3.2. Умов за користування послугою клієнт сплачує щомісяця на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно Графіку, визначених в Заяві та Тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений Графіком, вони  вважаються  простроченими. 
Пункт 3.2.8.9.2 Умов, передбачає, що нарахування прострочених відсотків здійснюється щодня, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не враховується.
Пункт 3.2.8.9.3. Умов передбачає, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється  в дати платежів, зазначені  у Заяві (п.3.2.8.3.1.)
Пунктом 1.3. Заяви встановлено, що кредит надається на строк 12 місяців від дня видачі кредиту. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів (п. 1.5. Заяви).
В порушення відповідних умов договору та приписів законодавства відповідач-1 не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії.
Згідно з п. 3.2.8.9.1. Умов та відповідно до ст.212 ЦК України у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктами 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. цього договору, Клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.3. цього договору.
У свою чергу пунктом 3.2.8.3.3. Умов визначено, що при порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов`язання позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому у пункті 1.6. Заяви.
Розрахунок і нарахування процентів за користування  кредитом здійснюється  у терміни, вказані в заяві, кожного місяця, на наступний день після дня отримання Клієнтом  кредиту  або  дня  погашення чергової частини боргу і проводиться  до повного погашення заборгованості  за кредитом на первісну суму  кредиту. (п. 3.2.8.9.7. Умов).
Пунктом 3.2.8.10.1. Умов визначено, що у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати комісії за користування кредитом, передбаченої пунктами 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.1.цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.2.8.9., 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2. цього договору, клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період, за який нараховується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.
Відповідно до п. 3.2.8.10.3. Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язання здійснюється протягом 15 років з дня, коли зобов`язання мало бути виконано Клієнтом.
22.02.2019  р. на підставі укладеного договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок (відповідача-1) кредитні кошти у розмірі 150 000,00 грн, що підтверджується відповідною випискою по рахунку.
22.02.2019 р. між позивачем та ОСОБА_1 (далі відповідач-2) було укладено договір поруки №POR1549636196163 (далі договір поруки), предметом якого є надання поруки відповідачем-2 за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з договору (п.1.1. договору поруки).
Предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання Підприємством ТОВ "Санагросід" Товариство з обмеженою відповідальністю, код ЄДРПОУ: 41765219; далі - “Боржник” зобов`язань за угодами-приєднання до: п.1.1.1.розділу 3.2.8 “КУБ” Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1. Якщо під час виконання “Угоди 1” зобов`язання Боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. Поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за “Угодою 1” в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.
Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за “Угодою 1” в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.
Пунктом 1.3. договору поруки Поручитель з умовами “Угоди 1” ознайомлений. Тобто, поручитель своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений з умовою, що спір може бути переданий до третейського суду за угодою сторін. Своїх заперечень з приводу передачі спору до третейського суду під час підписання договору поруки не надав.
Підписанням даного договору Поручитель підтвердив, що він ознайомлений з кредитним договором /договором поруки до його укладення і згоден з його умовами, зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно  знайомитися з їх змінами на сайті.
У випадку невиконання Боржником зобов`язань за “Угодою 1”, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (п.1.5 договору поруки).
Таким чином, сторони в момент укладення як кредитного, так і договору Поруки оговорили всі істотні умови, на що свою згоду дав  Поручитель, поставивши власний підпис на договорі.
Згідно із п. 2.1.2. договору поруки у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1.1. цього Договору, кредитор має право направити поручителю із зазначенням невиконаного зобов`язання. Не направлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання та вимагати виконання поручителем взятих на себе зобов`язань іншими способами.
За змістом п. 2.4.1. договору поруки поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання боржника, зазначені в направленій кредитором вимозі згідно п.п. 2.1.2 п. 2.1. цього договору. 
Договором поруки сторони обумовили, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього Договору. У випадку виконання Боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за “Угодою 1 ” цей договір припиняє свою дію (п.4.1).
Станом на 10.10.2019 р. заборгованість відповідача-1 за договором становить 159 013,10  грн. та складається з: 150 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 566,67  грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно пунктів 3.2.8.3.3. та 3.2.8.9.1. Умов; 7 703,63 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2. та 3.2.8.9. Умов; 742,80 грн - заборгованість з пені, нарахованої згідно пункту 3.2.8.10.1. Умов.
          Враховуючи вище викладене, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санагросід" до ОСОБА_1 про стягнення 159 013,10 грн.
          Рішенням господарського суду Вінницької області від 30.03.2020 р. у позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволено.

          4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно із ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1   ст.1054 Цивільного кодексу України).
Статтею   1056-1   Цивільного кодексу України   визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника (ч.4   ст.1056-1 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до      ч.6   ст.232 Господарського кодексу України   нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно зі   ст.546 Цивільного кодексу України   виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до   ст.553 Цивільного кодексу України   за договором поруки поручитель зобов`язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно   ст.554 Цивільного кодексу України   у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.      
Відповідно до ч.1   ст.543 Цивільного кодексу України   у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ст.556 Цивільного кодексу України).
Так, з аналізу вищевказаних норм      випливає, що договір поруки не покладає на боржника якогось нового обов`язку, крім того, який він вже має перед кредитором по основному зобов`язанню, а лише створює ймовірність переходу прав та обов`язків останнього до поручителя у разі виконання ним зобов`язання, забезпеченого порукою.
Згідно ч.1   ст.638 Цивільного кодексу України      договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Приписами чинного законодавства не передбачено окремих умов, які сторони повинні визначити та погодити під час укладання договору поруки.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної  скарги.
Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить з того, що 22.02.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") (банк, кредитодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Санагросід" (позичальник) через систему інтернет-клієнт-банкінгу із використанням електронного цифрового підпису була підписана анкета-заява про приєднання до розділу 3.2.8 умов та правил надання банківських послуг "Кредит КУБ" (далі - умови).
Згідно п.1 зазначеної анкети - заяви істотними умовами кредитного договору є: вид кредиту - строковий (п.1.1); розмір кредиту – 150   000 грн. (п.1.2); строк кредиту - 12 місяців з моменту видачі коштів (п.1.3); проценти за користування кредитом: перші 6 місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця – 1,6% від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту) - (п.1.4); порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, передбачено адаптований графік (на вибір Клієнта та за узгодженням з Банком), у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5 цієї заяви, Клієнт зобов`язаний  додатково до процентів, вказаних в п.1.4., сплатити Банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми  простроченої  заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8.Умов та Правил надання банківських послуг (п.1.6).
Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, договір "Кредит КУБ" від 22.02.2019 року складається з заяви про приєднання та Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "Приватбанк" http://privatbank.ua.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 22.02.2019 року на підставі укладеного договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача-1 кредитні кошти у розмірі 150000,00 грн, що підтверджується випискою з рахунку відповідача-1.
Так, спір у справі виник у зв`язку з наявністю у відповідача-1, як вказує позивач, заборгованості станом на 10.10.2019 року зі сплати кредиту, зі сплати відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість та зі сплати відсотків у вигляді щомісячної комісії, що стало підставою для нарахування пені.
З огляду на викладене та як правильно встановлено судом першої інстанції,      шляхом приєднання Товариства з обмеженою відповідальністю "Санагросід" до Умов та правил надання банківських послуг (анкета-заява про приєднання до розділу 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг "Кредит КУБ") між сторонами було укладено кредитний договір.
З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає кредитний договір від 22.02.2019 року як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу, для виникнення у позивача та відповідача-1 взаємних цивільних прав та обов`язків.
В порушення відповідних умов Договору відповідачем 1 не повернуто кредитні кошти у передбачений Договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії. 
Відтак, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач  1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість по кредиту на суму 150 000 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість на суму 566,67 грн, заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 7703,63 грн, що підтверджується наявними та допустимими в  розумінні ст.ст.73, 76-79,  Господарського процесуального кодексу України доказами.
З огляду на викладене та враховуючи,      що скаржником на час розгляду справи в суді першої інстанції не було спростовано факту порушення взятих на себе обов`язків за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту на суму 150 000 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість на суму 566,67 грн, заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 7703,63 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення 742,80 грн пені за прострочення виконання грошових зобов`язань, колегія суддів відзначає наступне.
Пунктом 3.2.8.10.1. Умов визначено, що у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати комісії за користування кредитом, передбаченої пунктами 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.1. цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених пунктами 3.2.8.9., 3.2.8.3.1., 3.2.8.3.2. цього договору, клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період, за який нараховується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.
Відповідно до  ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Встановлений наведеною нормою строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання не є строком позовної давності, в межах якого особа може звернутись за захистом свого порушеного права або інтересу, а тривалість цього може бути встановлена договором за домовленістю сторін.
Згідно п.3.2.8.10.3 умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 15 років з дня, коли зобов`язання мало бути виконано клієнтом.
Колегія суддів перевіривши розрахунок пені позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 742,80 грн.
Щодо позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, колегія суддів відзначає  наступне.          
З аналізу ст.556 ЦК України випливає, що договір поруки не покладає на боржника якогось нового обов`язку, крім того, який він вже має перед кредитором по основному зобов`язанню, а лише створює ймовірність переходу прав та обов`язків останнього до поручителя у разі виконання ним зобов`язання, забезпеченого порукою.
Згідно ч.1   ст.638 Цивільного кодексу України      договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Приписами чинного законодавства не передбачено окремих умов, які сторони повинні визначити та погодити під час укладання договору поруки.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що між відповідачами виникли взаємні права та обов`язки щодо забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Санагросід" своїх грошових зобов`язань за кредитним договором від 22.02.2019 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Щодо посилання скаржника як на підставу для  скасування оскаржуваного рішення, що  Договір поруки містить указівки на конкретний договір, зобов`язання, його строк та розмір, істотні умови тощо,  за виконання яких поручився Відповідач 2. За твердженням апелянта  з Договору поруки неможливо встановити, яке основне зобов`язання забезпечене порукою та відповідний правочин. Договором поруки не визначено суми (обсягу) зобов`язання, строку його виконання, колегія суддів не погоджується та відзначає наступне.  
Відповідно до умов договору поруки предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання Підприємством ТОВ "Санагросід" Товариство з обмеженою відповідальністю, код ЄДРПОУ: 41765219; далі - “Боржник” зобов”язань за угодами- приєднання до: п. 1.1.1.розділу 3.2.8 “КУБ” Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1. Якщо під час виконання “Угоди 1” зобов`язання Боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. Поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за “Угодою 1” в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібно.
Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за “Угодою 1” в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.
Пунктом 1.3. договору поруки Поручитель з умовами “Угоди 1” ознайомлений. Тобто, поручитель своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений з умовою, що спір може бути переданий до третейського суду за угодою сторін. Своїх заперечень з приводу передачі спору до третейського суду під час підписання договору поруки не надав.
Підписанням даного договору Поручитель підтвердив, що він ознайомлений з кредитним договором /договором поруки до його укладення і згоден з його умовами, зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно  знайомитися з їх змінами на сайті.
У випадку невиконання Боржником зобов`язань за “Угодою 1”, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (п.1.5 договору поруки).
Таким чином, сторони в момент укладення як кредитного так і договору Поруки погодили всі істотні умови, на що свою згоду дав  Поручитель, поставивши власний підпис на договорі.
Не відповідають обставинам справи і твердження апелянта про укладення Договору поруки до виникнення зобов`язань за Кредитним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). 
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. 
Відповідно до ч. 3 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Враховуючи наведені норми, договір вважається укладеним в письмовій формі з моменту його підписання сторонами. Як вбачається з наданих Позивачем звітів про перевірку Кредитного договору та договору поруки, вони підписані в один день. Таким чином, датою їх укладення є 22.02.2019 р., що спростовує твердження апелянта про неможливість ознайомлення поручителя з умовами основного зобов`язання. Крім того, закон не забороняє укладання договору поруки на забезпечення виконання зобов`язання, яке може виникнути в майбутньому.
Посилання апелянта на те, що з назви сторони договору “...TOB САНАГРОСІД ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, ЄДРПОУ 41765219...” неможливо встановити особу, що укладає кредитний договір або за яку поручається, судом апеляційної інстанції оцінюється критично, оскільки в тексті правочинів наявний код ЄДРПОУ, що належить саме ТОВ “САНАГРОСІД”. 
Щодо застосування умов та правил надання послуги “КУБ” до правовідносин, що виникли між сторонами колегією суддів враховано наступне.
Офіційний сайт АТ КБ “ПРИВАТБАНК” pb.ua, який зазначено в преамбулі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг “КУБ”, фактично розміщується за інтернет-адресою https://privatbank.ua. Дане твердження підтверджується, якщо ввести pb.ua в адресову строку браузера. Сторінка https://privatbank.ua є головною сторінкою, внизу якої розміщені Умови та правила. Сторінка https://privatbank.ua/terms є більш точним місцем знаходженням Умов та правил. З огляду на це, заперечення апелянта мають формальний характер, оскільки вказана в договорі адреса сайта pb.ua дозволяє отримати доступ до Умов та правил надання послуги “КУБ” та ознайомитись з ними. Доказів, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ “ПРИВАТБАНК” Умови та правила надання послуги “КУБ”, станом на 22.02.2019 р. не відповідають викладеним в позовній заяві, відповідачами не надано.
Твердження апелянта про не укладення договору поруки є безпідставними, оскільки,  не відповідають висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.04.2018 р. у справі №338/180/17, відповідно до якого не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. 
Відтак, АТ КБ “ПРИВАТБАНК” звертаючись до суду з позовними вимогами до поручителя, діяв саме на підставі договору поруки № РOR 1549636196163, що свідчить про визнання цього договору укладеним, тобто таким, що підписаний належним представником АТ КБ “ПРИВАТБАНК” в належний спосіб.
          Також скаржник акцентує увагу на тому, що перевірка електронного цифрового підпису, накладеного на думку позивача на заяву про приєднання то договір поруки, не проводилась, не можливо встановити  автентичність  електронних  документів, що надані  в роздрукованому вигляді.
          Однак, колегія судів критично оцінює вище наведене твердження, оскільки відповідно норм ст. ст.5 - 8 Закону України „Про електронні документи та електронний документообіг” електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.
Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України „Про електронні довірчі послуги”.
Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України „Про електронні довірчі послуги”. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.
Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.
Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Договір поруки № РOR549636196163 між АТ КБ “ПРИВАТБАНК” та фізичною особою - ОСОБА_1 укладений 22.02.2019 р. шляхом накладання Сторонами електронного цифрового підпису. Так, час накладання ЕЦП з боку ПриватБанка 21.02.2019 р. На час накладання ЕЦП – цей підпис був чинним, бо нижче зазначено, що сертифікат ЕЦП, виданий АЦСК ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК” підтверджує строк його дії - з 04.01.2019 р. до 04.01.2020 р. включно. Час накладання ЕЦП на вказаний договір поруки з боку Відповідача-2 22.02.2019 р. На час накладання ЕЦП - цей підпис був чинним, бо нижче зазначено, що сертифікат ЕЦП, виданий АЦСК ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК” на ім`я фізичної особи ОСОБА_1 підтверджує строк його дії - з 22.02.2019 р. до 22.02.2020 р. включно.
Вищевказані обставини підтверджуються письмовим доказом, долученим до позовної заяви, який має назву - „Об`єкт перевірки: Договір поруки № РOR 549636196163”. Цей доказ містить повну та достовірну інформацію, яка повністю підтверджує факт підписання сторонами та укладення 22.02.2019 р. між ПриватБанком та Відповідачем-2 договору поруки.
Доказів того, що зазначений в цьому доказі сертифікат з реєстраційним номером НОМЕР_1 не належить Відповідачу 2 або на момент накладення ЕЦП був нечинним, відповідачами не надано 
Також апелянт акцентує увагу на тому, що позивачем не надавалися для дослідження судом  оригінали електронних документів, а надані роздрукування не відповідають вимогам закону.
Однак, судом апеляційної інстанції критично оцінюється вище вказане, оскільки позивачем до суду апеляційної інстанції надано  електронний доказ  на переносному носії CD диск, а саме:  оригінал Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 21.02.2019 р. підписаний директором ТОВ “САНАГРОСІД” Бенедичуком С.С. за допомогою електронного цифрового підпису та оригінал договору поруки №РOR 1549636196163 від 08.02.2019 р. з електронним цифровим підписом ОСОБА_1 та електронним цифровим підписом уповноваженої особи Акціонерного товариства Комерційний Банк “ПриватБанк”, при дослідженні наданих документів колегія суддів дійшла висновку, про  відповідність вказаних документів нормам чинного законодавства.
Відтак,  АТ КБ «ПриватБанк» доведено факт укладення  між сторонами договорів кредитного  та поруки.
Таким чином, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Таким чином, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні  Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційних скарг висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.                                                                                
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно     ст.129 ГПК.
Керуючись ст. ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                     
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санагросід" та ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 30.03.2020 р. у справі №902/937/19 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Справу №902/937/19  повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "13" жовтня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.