Постанова
іменем України 
 
24 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 235/5379/17
провадження № 51-3768 км 20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів:                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 березня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 14 липня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017051670000134, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Красноармійськ Донецької області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 березня 2020 року ОСОБА_6 засуджено:
- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Визначено, що строк відбування покарання ОСОБА_6 слід відраховувати з моменту затримання для приведення вироку до виконання, зарахувавши при цьому відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 13 грудня 2017 року по 5 липня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Запобіжний захід у виді застави залишено до вступу вироку в законну силу.
Стягнуто з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілих:  ОСОБА_7 4300 гривень, ОСОБА_8 – 8783 гривень 36 копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 25 червня 2017 року біля 2:30, перебуваючи поблизу кафе «Світське», що по вул. Правди, 22-Б в м. Покровськ Донецької області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб разом із особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, розподіливши між собою ролі, з метою заволодіння чужим майном вчинив розбійний напад на ОСОБА_7 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я останнього, в ході якого ОСОБА_6 завдав потерпілому один удар кулаком правої руки в голову, від якого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_6 спільно з вказаною особою нанесли ОСОБА_7 не менше двох ударів кулаками в праву та ліву навколоочну область, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та, впевнившись у відсутності опору, заволоділи майном та грошовими коштами потерпілого на загальну суму 4813 гривень 05 копійок.
Крім цього, 14 вересня 2017 року, в проміжок з 22:25 по 22:35, ОСОБА_6 разом із особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи поблизу готелю «Дружба», що по вул. Центральна, 149, у м. Покровськ Донецької області, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, відкрито викрали належні ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 16 000 гривень, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. 
Також, 4 листопада 2017 року, біля 22:30, ОСОБА_6 разом з особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , за попередньою змовою групою осіб, розподіливши між собою ролі, з метою заволодіння чужим майном, повторно вчинили грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_8 , в ході якого ОСОБА_6 підніжкою повалив потерпілу на землю, та ривком зірвав з її шиї золотий ланцюжок, а особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, зірвала з її вух дві сережки із золота. В результаті вказаних протиправних дій потерпілій було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 6770 гривень 39 копійок.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 липня 2020 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 березня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 14 липня 2020 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Зазначає, що було порушено його право на захист, оскільки судовий розгляд кримінального провадження проведено не з участю захисника ОСОБА_10 , якого він обрав особисто та з яким уклав договір про надання правової допомоги, а із захисником ОСОБА_11 , призначеним центром надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Крім цього вважає, що він та захисник ОСОБА_10 були позбавлені права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, що перешкодило повною мірою реалізувати їх процесуальні права для здійснення ефективного захисту.
Стверджує, що всупереч вимогам ст. 419 КПК України апеляційний суд відповідних доводів належним чином не перевірив, правильної оцінки їм не дав та безпідставно відмовив у задоволенні його апеляційної скарги, чим істотно порушив кримінальний процесуальний закон.
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу засудженого надійшли заперечення від прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, в яких останній просить залишити оскаржені судові рішення без зміни як законні, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення як необґрунтовану.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні вимоги касаційної скарги ОСОБА_6 не підтримав, вважав їх необґрунтованими та просив залишити судові рішення без зміни як законні.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України встановлено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.
Так, у касаційній скарзі засуджений зазначає про порушення його права на захист в суді першої інстанції, через проведення розгляду кримінального провадження за відсутності захисника, з яким він уклав договір про надання правової допомоги.
Зазначені доводи є безпідставними з огляду на таке.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування, в дотримання положень ст. 20 КПК України, було задоволено клопотання ОСОБА_6 та 12 грудня 2017 року залучено з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги захисника ОСОБА_12 , яка здійснювала захист його інтересів і під час судового розгляду. За її участю було проведено допит потерпілих, представника потерпілих, свідків, а також досліджено письмові докази.
В подальшому ОСОБА_6 , користуючись правом, передбаченим ст. 48 КПК України та ст. 59 Конституції України, 30 жовтня 2018 року уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_10 строком дії до 31 грудня 2019 року, що в свою чергу потягло припинення надання йому безоплатної вторинної правової допомоги захисником ОСОБА_12 .
Захисник ОСОБА_10 , здійснюючи захист інтересів обвинуваченого, брав участь у допиті свідка, заявляв клопотання про зміну запобіжного заходу та отримав можливість реалізувати своє процесуальне право на ознайомлення із матеріалами справи. Разом із цим, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, протягом 2019 року він одинадцять разів не з`являвся у судові засідання, що призводило до їх відкладення, оскільки ОСОБА_6 наполягав на участі цього захисника.
Після закінчення строку дії угоди із захисником, суд, з огляду на бажання обвинуваченого користуватися юридичною допомогою конкретного адвоката, надав йому достатньо часу для пролонгації договору та надання підтвердження повноважень ОСОБА_10 на подальшу участь у даному кримінальному провадженні. 
Враховуючи те, що таким правом ОСОБА_6 не скористався, відповідних документів у судових засіданнях не надав, однак наполягав на необхідності здійснення захисту його прав професійним захисником, суд із дотриманням вимог ч. 3 ст. 324 КПК України, звернувся до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях для забезпечення права обвинуваченого на кваліфіковану юридичну допомогу.
Призначений 4 лютого 2020 року центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги захисник ОСОБА_13 у повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження, мав конфіденційне побачення з обвинуваченим та приймав активну участь в судових засіданнях.
В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_6 хоча й наполягав на подальшому розгляді кримінального провадження виключно із адвокатом ОСОБА_10 , однак правом, визначеним ст. 54 КПК України, на відмову від захисника наданого державою не скористався, як і не заявляв йому відводів та не вказував про його некомпетентність чи низьку кваліфікацію.
З огляду на викладене, твердження засудженого про те, що внаслідок відсутності під час розгляду кримінального провадження обраного ним захисника він не зміг ефективно здійснювати свій захист, не ґрунтується на вимогах закону і матеріалах справи. 
Як видно з матеріалів провадження, суд здійснив усі передбачені законом заходи для надання обвинуваченому можливості на власний розсуд розпорядитися своїми процесуальними правами, у тому числі на реалізацію права користуватися правовою допомогою обраного ним захисника. Об`єктивних даних про порушення судом прав ОСОБА_6 , передбачених ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 59 Конституції України, ст. 20, ч. 3, 4 ст. 42 КПК України, у матеріалах справи не міститься.
Небажання обвинуваченого скористатися послугами захисника ОСОБА_13 чи передбаченим процесуальним законом правом на залучення іншого захисника, не свідчить про порушення його права на захист, несправедливий судовий розгляд чи існування перешкоди для реалізації передбачених законом прав.
Слід зазначити і про те, що засуджений жодним чином не обґрунтував як саме зазначені порушення, які на його думку мали місце та на які він посилається у касаційній скарзі, вплинули на справедливість судового розгляду або перешкодили судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення.
Доводи про те, що ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_10 були позбавлені права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і це перешкодило повною мірою реалізувати процесуальні права для здійснення ефективного захисту є лише припущеннями, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження їм надавалося достатньо часу для вивчення як матеріалів досудового розслідування, так і судового провадження. 
Жодних даних, які б свідчили про те, що обвинувачений та його захисник, яким суд задовольняв відповідні клопотання, були обмежені в часі при ознайомленні з матеріалами, у тому числі шляхом встановлення строків такого ознайомлення, немає.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , які є аналогічними доводам його касаційної скарги, і обґрунтовано визнав їх неспроможними та з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення залишив вирок місцевого суду без змін.
Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, Судом не встановлено.
За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 5 березня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_14                              ОСОБА_2                                       ОСОБА_3