ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/5480/19

          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г. 
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Танцюра Л.О. адвокат, ордер серія КВ № 854407  від 02.12.2020 р.;
від відповідача-1: Муравський В.В. адвокат, довіреність б/н  від 16.01.2020 р.;
від відповідача-3: Черкавський Ю.С., адвокат, довіреність № 34 від 20.01.2020 р.
інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020, ухвалене суддею Ярошенко В.І. (м. Дніпро), повний текст якого підписаний 14.09.2020,  у справі №904/5480/19 
за позовом ОСОБА_1 , м. Київ 
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К.", м. Дніпро
відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", м. Київ
відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", м. Київ
за участю третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", м. Київ 
про визнання зобов`язання за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 припиненими виконанням, проведеним належним чином, та визнання недійсним з моменту укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 14 від 22.10.2019,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 – Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К." та відповідача-2 - Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013.
Ухвалою суду від 24.12.2019 залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Державну організацію "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (третя особа-1) і Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (третя особа-2).
17.02.2020 позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив:
- визнати зобов`язання за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо", припиненими виконанням, проведеним належним чином;
- визнати договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 14 від 22.10.2019, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстрований в реєстрі за № 817, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" повністю недійсним з моменту укладання.
Також, враховуючи вимоги, викладені у заяві про збільшення позовних вимог, позивач просив суд залучити в якості співвідповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".
Ухвалою суду від 20.07.2020 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, залучено до участі у справі співвідповідача (відповідача-3) – Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між відповідачем-1 та відповідачем-2 (банком) було укладено кредитний договір № 129/08-13 від 28.08.2013.
Зобов`язання відповідача-1 за вказаним кредитним договором були забезпечені іпотекою земельних ділянок, які належали:
- ОСОБА_2 на праві приватної власності з кадастровими номерами: 3210945600:01:074:0090, 3210945600:01:074:0119, 3210945600:01:074:0093 та 3210945600:01:074:0117, за іпотечним договором від 28.08.2013, укладеним між ОСОБА_2 та відповідачем-2 (банком);
- ОСОБА_3 на праві приватної власності з кадастровими номерами: 3210945600:01:074:0116, 3210945600:01:074:0094, за іпотечним договором від 28.08.2013, укладеним між ОСОБА_3 та відповідачем-2 (банком);
- ОСОБА_4 на праві приватної власності з кадастровими номерами: 3210945600:01:074:0092 та 3210945600:01:074:0118, за іпотечним договором від 28.08.2013, укладеним між ОСОБА_4 та відповідачем-2 (банком).
18.06.2019 позивачем були укладені договори купівлі-продажу земельних ділянок із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .           На підставі вказаних договорів купівлі-продажу позивач набув право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3210945600:01:074:0092; 3210945600:01:074:0116; 3210945600:01:074:0118; 3210945600:01:074:0094; 3210945600:01:074:0090; 3210945600:01:074:0093; 3210945600:01:074:0117; 3210945600:01:074:0119.
Як зазначає позивач, з відповідних даних, розміщених на сайті відповідача-2, йому стало відомо, що 09.08.2019 шляхом проведення відкритих торгів (аукціону) відповідачем-2 (банком) було відчужено відповідачу-3 право вимоги до відповідача-1 за кредитним договором та, відповідно, передано право вимоги за вищевказаними іпотечними договорами, які були укладені в забезпечення відповідачем-1 зобов`язань перед відповідачем-2 за зазначеним кредитним договором.
При цьому позивач вказує, що зобов`язання відповідача-1 перед відповідачем-2 (банком) за кредитним договором припинились у 2014 році виконанням, проведеним належним чином. Тож, у зв`язку з невизнанням відповідачами-1,-2 факту припинення зобов`язань за укладеним ними кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 і очевидним наміром звернення стягнення на належне позивачу на праві власності нерухоме майно, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати зобов`язання за даним кредитним договором припиненими виконанням, проведеним належним чином. 
Вважаючи припиненими зобов`язання за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, позивач стверджує, що відповідач-2 на відкритих торгах (аукціоні) здійснив відчуження неіснуючого права вимоги. Тому, на думку позивача, договір, укладений за результатами відкритих торгів (аукціону) суперечить вимогам законодавства, порушує його права, свободи та законні інтереси, як власника земельних ділянок, спрямований на незаконне заволодіння належним йому на праві власності нерухомим майном, а відтак, є недійсним.
Також, позивач зазначає, що договір № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 є укладеним із порушенням норм ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки станом на 22.10.2019 діяла заборона щодо укладення договорів з відчуження права вимоги за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, встановлена ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 12019040650002283 від 16.09.2019. Також позивачем надано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19 про накладення арешту на земельні ділянки, що на праві оренди належали ТОВ "Т.Е.К.", а саме: 3210945600:01:074:0092; 3210945600:01:074:0116; 3210945600:01:074:0118; 3210945600:01:074:0094; 3210945600:01:074:0090; 3210945600:01:074:0093; 3210945600:01:074:0117; 3210945600:01:074:0119.
Отже, за твердженням позивача, станом на 22.10.2019 цивільна дієздатність ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Інвестохіллс Веста" була обмежена ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19, з якою останні були ознайомлені, оскільки від їх імені була подана апеляційна скарга на дану ухвалу, в задоволенні якої відмовлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019 у справі № 201/11328/19.
Крім того, позивач повідомив про неправдивість інформації, зазначеної у паспорті відкритих торгів (аукціону) лоту № GL16N08957 щодо забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 вісьмома земельними ділянками загальною площею 14, 2501 га, розташованими за адресою: Київська обл., смт. Ворзель, оскільки записи про забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 іпотекою №№ 2280380, 2280364 від 29.08.2013, №№ 2280268, 2280338, 2280201, 2280318, 2280237, 2280294 від 28.08.2013, що внесені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Білоконь Світланою Іванівною на підставі договорів іпотеки №№ 1335, 1336, 1337 від 28.08.2013, були припинені 12.09.2014 рішенням нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною. 
Відтак, позивач вважає, що договір № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 є таким, що не відповідає вимогам законодавства, з огляду на його неспрямованість на реальне настання правових наслідків.
Позивач посилається також на нікчемність договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 22.10.2019 відповідно до частин 1, 2 статті 218 Цивільного кодексу України, оскільки вказаний правочин був спрямований на незаконне заволодіння майном фізичної особи – ОСОБА_1 . 
Незаконність заволодіння майном позивач обґрунтовує фактами порушення порядку реєстрації на належні йому земельні ділянки, перелік яких наведено в позові.
Так, позивач зазначає, що реєстратор, не зупинивши реєстрацію прав з обов`язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду (в даному випадку ухвали Жовтневого районного суду від 07.10.2019 у справі та від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19), порушив положення абзацу 2 частини 17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Порядок державної реєстрації права власності порушено державним реєстратором і тим, що не враховано наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки на момент реєстрації права власності на земельні ділянки на підставі ст. 37 Закону України "Про іпотеку" в Державному реєстрі іпотек були відсутні відомості про реєстрацію іпотеки, а ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" не було іпотекодержателем; у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значився інший власник нерухомого майна, ніж той, що зазначений у договорах іпотеки від 28.08.2013.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області   від 03.09.2020 у цій справі поз задоволено частково. 
Позовні вимоги в частині визнання зобов`язання за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо", припиненим виконанням, проведеним належним чином, - залишені без розгляду.
Позовні вимоги про визнання договору про відступлення (купівлю-продажу) права вимоги № 14 від 22.10.2019, що посвідчений приватним нотapiycoм Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстрований в peєстpi за № 817, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", повністю недійсним з моменту укладення - задоволені.
Визнано договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 14 від 22.10.2019, що посвідчений приватним нотapiycoм Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстрований в peєстpi за № 817, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", недійсним з моменту укладення.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1   051, 00 грн. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1   051, 00 грн. 

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не звернув увагу на відсутність порушеного права Позивача.
Позивач повинен був обґрунтувати: ким, яким чином та які його права порушено, надати докази такого порушення та обґрунтувати, яким чином визнання недійсним Договору відступлення (стороною якого Позивач не був) і визнання припиненим зобов`язання між ТОВ "Т.Е.К." і ПАТ "Банк Камбіо" захистить порушене право Позивача.
Звертає увагу, що оспорюваний Договір відступлення не порушує права Позивача. Крім того, вимога про визнання зобов`язання за Кредитним договором припиненим виконанням є встановленням факту, що суперечить процесуальному законодавству, оскільки такий інститут не передбачений ГПК України.
Більше того, питання виконання зобов`язання за Кредитним договором має досліджуватись в справі про стягнення заборгованості за Кредитним договором.
Таким чином, права та інтереси Позивача не можуть бути порушені оспорюваним Договором відступлення, однак Господарський суд Дніпропетровської області не взяв до уваги вказану обставину і безпідставно задовольнив позовні вимоги.
Звертає увагу, що сторони Договору відступлення досягли згоди з усіх істотних умов, вчинили всі дії, необхідні для його виконання та визнають його дійсність. Відкриті торги проведені у відповідності до вимог закону, і підстави для визнання їх недійсними відсутні, а тому, Договір відступлення, що укладений за наслідками електронних торгів, не може бути визнаний судом недійсним.
Ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 №201/11328/19 була постановлена без залучення ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста", ПАТ "Банк Камбіо", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Належним чином засвідчена копія вказаної ухвалу на адресу ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" не надходила. 
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень сама ухвала була оприлюднена лише 07.11.2019. Таким чином, сторони не могли довідатись про існування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 раніше 07.11.2019.
Наполягає, що в момент укладання Договору відступлення сторони не були обізнані про існування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 по справі № 201/11328/19, про неї ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" стало відомо вже після укладення договору, а тому вказаний договір укладено з дотриманням вимог діючого Законодавства України.
Зазначає, що не давши правової оцінки всім доказам та обставинам справи порушується принцип вмотивованості рішення, що порушує права сторони, докази якої залишилися поза увагою суду, або на які суд не надав правової оцінки.

В судовому засіданні під час надання усних пояснень представник відповідача-3 також заявив, що господарським судом порушено вимоги щодо виключної територіальної підсудності даної справи, оскільки спори, що виникають з приводу нерухомого майна, повинні розглядатися господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. В даному випадку Господарським судом Київської області. 
Незважаючи на те, що при розгляді справи судом першої інстанції жодна із сторін не заявила про непідсудність справи, а також відсутність посилань на це й у апеляційній скарзі, рішення у даній справі у будь-якому випадку підлягає скасуванню через порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності).
Ці усні пояснення представника відповідача-3 у судовому засіданні щодо порушення правил територіальної юрисдикції за своїм змістом виходять за межі доводів апеляційної скарги, через що колегія суддів їх розцінює як доповнення до апеляційної скарги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, при цьому зазначив, що зобов`язання відповідача-1 перед відповідачем-2 (банком) за кредитним договором припинились у 2014 році виконанням, проведеним належним чином. Тож, у зв`язку з невизнанням відповідачами-1,-2 факту припинення зобов`язань за укладеним ними кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 і очевидним наміром звернення стягнення на належне позивачу на праві власності нерухоме майно, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати зобов`язання за даним кредитним договором припиненими виконанням, проведеним належним чином. 
Вважаючи припиненими зобов`язання за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, стверджує, що відповідач-2 на відкритих торгах (аукціоні) здійснив відчуження неіснуючого права вимоги. Тому, на думку позивача, договір, укладений за результатами відкритих торгів (аукціону) суперечить вимогам законодавства, порушує його права, свободи та законні інтереси як власника земельних ділянок, спрямований на незаконне заволодіння належним йому на праві власності нерухомим майном, а відтак, є недійсним.
Зазначає, що договір № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 є укладеним із порушенням норм ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки станом на 22.10.2019 діяла заборона щодо укладення договорів з відчуження права вимоги за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, встановлена ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19 про накладення арешту  на майно у кримінальному провадженні № 12019040650002283 від 16.09.2019. 

Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, при цьому зазначив, що оскільки відповідач-1 погасив заборгованість за кредитом саме власними коштами, а не укладаючи договори відступлення права вимоги, поруки, застави з іншими вкладниками відповідача-2, то відносини, що склалися між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Т.Е.К." не відповідають умовам, викладеним в Акті Комісії з перевірки правочинів (в тому числі договорів) на предмет нікчемності від 18.07.2018.
ПАТ "Банк Камбіо" не проводив претензійно-позовної роботи щодо кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013, зокрема в частині визнання додаткової угоди про припинення кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013, додаткової угоди про припинення договору банківського вкладу недійсними та застосування наслідків недійсності цих правочинів шляхом проведення зворотних транзакцій, то правочини щодо припинення кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013 є дійсними в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України, яким встановлено дійсність правочину, якщо його недійсність не встановлена судом або законом.
Вимогу позивача щодо визнання договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 14 від 22.10.2019 недійсним відповідач-1 вважає такою, що підлягає задоволенню. Даний правочин порушує норми цивільного законодавства, зокрема ст. 227, 1081 Цивільного кодексу України, а тому відповідно до ст. 203 цього Кодексу визнається недійсним.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2020 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач – Іванов О.Г. судді – Березкіна О.В., Антонік С.Г. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2020 (суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача-3   залишено без руху. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України: сплати судового збору у сумі 6034,50 грн на відповідні реквізити суду апеляційної інстанції.
Через відпустку судді – члена колегії суддів Березкіної О.В., з метою дотримання строків на вчинення певної процесуальної дії, а саме – відкриття провадження у справі, розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту   2.4.6   Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/5480/19 та відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2020, справу №904/5480/19 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Антонік С.Г.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.11.2020 (колегія суддів: головуючий-доповідач – Іванов О.Г., судді – Дармін М.О., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 у справі № 904/5480/19; судове засідання призначено на 09.12.2020.
23.11.2020 суддя Березкіна О.В. вийшла на роботу, в зв`язку з чим розпорядженням керівника апарату суду від 26.11.2020, з урахуванням дотримання принципу незмінності колегії суддів, відповідно до пункту   2.4.6   Засад використання автоматизованої систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/5480/19 з метою повернення справи раніше визначеному складу суду. 
Відповідно до витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 26.11.2020, справу №904/5480/19 передано раніше визначеній   колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Антонік С.Г., Березкіна О.В., якою цього ж дня справу прийнято до свого провадження.
Ухвалою суду від 09.12.2020, зважаючи на заявлене відповідачем-3 клопотання, колегія суддів визнала причини неявки представника відповідача-3 в судове засідання поважними та відклала розгляд справи на 28.12.2020.

28.12.2020 в судовому засіданні представником відповідача-3 заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на наступне.
22.05.2020 між ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та ТОВ "Інвестохіллс Технології" був укладений Попередній договір № 22/05/2020 про відступлення права вимоги (далі - Попередній договір).
Відповідно до умов Попереднього договору Сторони домовились укласти до 14.12.2020 Основний договір, за яким ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" повинно передати (відступити) ТОВ "Інвестохіллс Технології" право грошової вимоги ТОВ "ФК Інвестохіллс Веста" до ТОВ "Т.Е.К.", яке забезпечене Іпотечними договорами з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 
04.12.2020 ТОВ "Інвестохіллс Технології" направило лист ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" з пропозицією погодити проект Основного договору.
Листом у відповідь ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" повідомило Заявника про неможливість укласти Основний договір у зв`язку з наявністю арешту накладеного на земельні ділянки, які є предметом забезпечення згідно з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19.
16.12.2020 ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" стало відомо, що ТОВ "Інвестохіллс Технології" подало апеляційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19, розгляд якої призначено Дніпровським апеляційним судом на 14.01.2021 згідно з відомостями, розміщеними на офіційному сайті Судової влади України за посиланням https://court.gov.ua/fair/sud4803/.
Таким чином, розгляд апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19 безпосередньо пов`язаний з вимогами Скаржника у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 202, 216 ГПК України, ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" просить суд відкласти розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 у справі № 904/5480/10 до розгляду Дніпровським апеляційним судом апеляційної скарги ТОВ "Інвестохіллс Технології" на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19.
Розглянувши дане клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, процесуальний кодекс на стадії апеляційного оскарження можливість відкладення розгляду справи пов`язує саме з неявкою у судове засідання учасника справи. 
В той же час, як вбачається з   клопотання відповідача-3, останнє не обґрунтоване неможливістю чи поважністю неявки в судове засідання будь-якого учасника справи, а ґрунтується на пов`язаності ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19, яка за доводами заявника оскаржується у апеляційному порядку, з вимогами скаржника у даній справі. 
Тобто, відповідачем-3 у клопотанні про відкладення розгляду справи не наведені підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частинами 11, 12 ст. 270 ГПК України. Відсутні також і підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 2 ст. 202 ГПК України, через що клопотання про відкладення є необґрунтованим. 
Доводи відповідача-3 про пов`язаність ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19 з вимогами скаржника у даній справі могли б бути підставою для зупинення провадження у справі, однак відповідач-3 чи інші учасники справи відповідного клопотання не заявляли.
В той же час, у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19, відповідач-3 не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами на підставі п. 3 ч. 2 ст. 320 ГПК України.  
З огляду на вищевикладене, зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав, передбачених ст. 227 ГПК України, порушує розумні строки тривалості судового провадження, що, в свою чергу, порушує права учасників даної справи на справедливий та публічний розгляд справи, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту суді.
В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.
Зважаючи на присутність в судовому засіданні представників позивача, відповідача-1, відповідача-3, а також належне повідомлення інших учасників справи про час та місце розгляду справи, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача-3 про відкладення розгляду апеляційної скарги.

28.12.2020 через канцелярію суду надійшла заява Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестохіллс Технології" про заміну Відповідача-3 - ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестохіллс Технології" у справі № 904/5480/19.
Ця заява, як і заява відповідача-3 про відкладення розгляду справи, мотивована тим, що між ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" та ТОВ "Інвестохіллс Технології" був укладений Попередній договір № 22/05/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Сторони домовились укласти до 14.12.2020 Основний договір, за яким ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" повинно передати (відступити) ТОВ "Інвестохіллс Технології" право грошової вимоги ТОВ "ФК Інвестохіллс Веста" до ТОВ "Т.Е.К.", яке забезпечене Іпотечними договорами з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .
Листом ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" повідомило ТОВ "Інвестохіллс Технології" про неможливість укласти Основний договір у зв`язку з наявністю арешту, накладеного на земельні ділянки, які є предметом забезпечення.
Також, 03.09.2020 з Єдиного державного реєстру судових рішень ТОВ "Інвестохіллс Технології" стало відомо, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 Договір відступлення визнаний недійсним з моменту укладення.
Отже, наявність оскаржуваного рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 впливає на права та інтереси Заявника (ТОВ "Інвестохіллс Технології") при реалізації його прав за Попереднім договором.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 52 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
В той же час, Заявником (ТОВ "Інвестохіллс Технології") не надано суду доказів припинення юридичної особи відповідача-3 шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також інших доказів заміни відповідача-3 у відносинах, щодо яких виник спір, оскільки Основний договір, за яким ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" передало б (відступило) ТОВ "Інвестохіллс Технології" право грошової вимоги ТОВ "ФК Інвестохіллс Веста" до ТОВ "Т.Е.К.", яке забезпечене Іпотечними договорами з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 так і не укладено, що не заперечується змістом самої заяви та поясненнями представника відповідача-3 у судовому засіданні.
На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестохіллс Технології" про заміну Відповідача-3 - ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестохіллс Технології" у даній справі.
В судовому засіданні 28.12.2020 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частину постанову у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників Позивача, Відповідача-1, Відповідача-3, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
28.08.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" (далі – відповідач-2, кредитор, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К." (далі – відповідач-1, позичальник) було укладено кредитний договір № 129/08-13 (далі – кредитний договір; т. 2, арк. с. 47-48), згідно з пунктом 1.1 якого кредитор зобов`язався надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти.
Сума кредиту складає 30    000 000 грн (п. 1.2 кредитного договору). 
Пунктом 1.3 кредитного договору (в редакції договору від 30.08.2013 про внесення змін до кредитного договору) встановлено дату видачі кредиту – 30.08.2013. Дата повернення кредиту – 30.12.2015 (п. 1.4 кредитного договору).
Цільове призначення кредиту – поповнення обігових коштів (п. 1.6 кредитного договору).
За умовами пункту 1.8 кредитного договору (в редакції договору про внесення змін № 3 від 17.06.2014 до кредитного договору) зобов`язання за цим договором забезпечуються заставою нерухомого майна, а саме земельних ділянок, які розташовані на території Київської області, Ворзельської сільської ради:
- які належать ОСОБА_2 на праві приватної власності: площею 1, 1064 га ( кадастровий номер 3210945600:01:074:0090), площею 2, 4797 га (кадастровий номер 3210945600:01:074:0119), площею 0, 8028 га (кадастровий номер 3210945600:01:074:0093), площею 1, 6977 (кадастровий номер 3210945600:01:074:0117), ринковою вартістю 22    385    906, 14 грн, згідно договору іпотеки  від 28.08.2013; 
- які належать ОСОБА_3 на праві приватної власності: площею 2, 7708 га ( кадастровий номер 3210945600:01:074:0116), площею 3, 4471 га (кадастровий номер 3210945600:01:074:0094), ринковою вартістю 22    868    814, 41 грн, згідно договору іпотеки від 28.08.2013;
- які належать ОСОБА_4 на праві приватної власності: площею 0,6445 га (кадастровий номер 3210945600:01:074:0092), площею 1,3011 га (кадастровий номер 3210945600:01:074:0118), ринковою вартістю 7    155    722, 04 грн, згідно договору іпотеки від 28.08.2013, загальною ринковою вартістю 52    410    442, 59 грн. Договори іпотеки укладаються на строк дії цього договору. У разі дострокового розірвання цього договору, договори іпотеки підлягають розриванню;
- заставою майнових прав до договору строкового банківського вкладу № 23/08-13 від 30.08.2013 на суму 30 000 000 грн, згідно договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги № 129/06-14-І від 17.06.2014.
Розділом 2 кредитного договору визначено порядок повернення кредиту та сплати процентів.
Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що банк відкриває рахунок № НОМЕР_1 для обліку кредиту та рахунок № НОМЕР_2 для обліку процентів.
Банк надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок №   НОМЕР_3 , відкритий у відділенні "Дніпропетровська дирекція ПАТ "Банк Камбіо", МФО 380399 (п. 2.2 кредитного договору).
Позичальник сплачує нараховані проценти в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше першого робочого дня наступного місяця та в день повернення кредиту, на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ "Банк Камбіо", МФО 380399 (п. 2.4 кредитного договору).
В пунктах 2.5, 2.6 кредитного договору сторонами погоджено, що кредит може бути достроково повернений позичальником повністю або частково зі сплатою процентів за фактичний строк користування кредитом за умови повідомлення про це Банку не пізніше, ніж за два робочі дні до дня повернення кредиту; дострокове погашення кредиту може здійснюватись позичальником за умови належної сплати всіх інших сум за цим договором.
Позичальник доручає банку в разі наявності грошових коштів на своєму рахунку №   НОМЕР_3 в ПАТ "Банк Камбіо", код банку 380399 в національній валюті, здійснювати списання процентів та суми кредиту, неустойки (штрафу, пені) та інших платежів в розмірі, встановленому договором, при настанні строків платежу та/або заборгованості, що виникла при їх порушенні (п. 2.7 кредитного договору).
Пунктом 5.6 кредитного договору передбачено, що цей договір вступає в силу з дня його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.       
На забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором  № 129/08-13 від 28.08.2013. між ПАТ "Банк Камбіо" та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладались забезпечувальні договори, а саме:
- іпотечний договір 28.08.2013 між ПАТ "Банк Камбіо" та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1335 (т. 2, арк. с. 232-239); 
- іпотечний договір 28.08.2013 між ПАТ "Банк Камбіо" та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1336 (т. 2, арк. с. 240-247); 
- іпотечний договір 28.08.2013 між ПАТ "Банк Камбіо" та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1337 (т. 2, арк. с. 248-255). 
Пунктами 5.1-5.3 даних іпотечних договорів передбачено, що ці договори набувають чинності з моменту їх нотаріального посвідчення і діють до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавцями - всіх зобов`язань за цими договорами та всіма додатковими угодами до них; дострокове розірвання даних договорів та внесення змін до них допускається лише за згодою сторін. 
За змістом пунктів 6.2 вказаних вище іпотечних договорів одночасно з нотаріальним посвідченням договорів нотаріус, що посвідчує ці договори, накладає заборону на відчуження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, про що вносить відповідний запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Така заборона відчуження діє до дати надання іпотекодержателями нотаріусу письмового повідомлення про повну сплату позичальником всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором або про припинення цього договору. Іпотека за іпотечними договорами підлягає державній реєстрації в порядку та строки, передбачені чинним законодавством України (пункти 6.3 іпотечних договорів від  28.08.2013, укладених між ПАТ "Банк Камбіо" та іпотекодавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , посвідчених приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. та зареєстрованих у реєстрі за №№ 1335, 1336, 1337 відповідно). 
У матеріалах справи містяться інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.08.2020: 
- № 219345252 щодо земельної ділянки кадастровий № 3210945600:01:074:0093 (т. 4, арк. с. 114-121); 
- № 219344913 щодо земельної ділянки кадастровий № 3210945600:01:074:0092 (т. 4, арк. с. 122-131); 
- № 219345617 щодо земельної ділянки кадастровий № 3210945600:01:074:0094 (т. 4, арк. с. 132-140); 
- № 219344307 щодо земельної ділянки кадастровий № 3210945600:01:074:0090 (т. 4, арк. с. 141-147); 
- № 219346294 щодо земельної ділянки кадастровий № 3210945600:01:074:0117 (т. 4, арк. с. 148-154); 
- № 219347371 щодо земельної ділянки кадастровий № 3210945600:01:074:0118 (т. 4, арк. с. 155-162), згідно з якими 28.08.2013 та 29.08.2013 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. за вказаними земельними ділянками на підставі іпотечних договорів від 28.08.2013 №№ 1335, 1336, 1337 було зареєстровано іпотеки та обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно.  

30.08.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо", як банком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К.", як позичальником, було укладено договір строкового банківського вкладу № 23/08-13 (далі – договір вкладу; т. 2, арк. с. 54), згідно з умовами якого банк відкриває вкладнику рахунок № НОМЕР_4 в гривні для зарахування на нього тимчасово вільних коштів вкладника, приймає на вкладний рахунок грошові кошти в тимчасове користування на строк з 30.08.2013 по 30.12.2015 та зобов`язується повернути 30.12.2015 суму вкладу та нараховані проценти на умовах і в порядку, передбачених цим договором (пункти 1.1, 1.2 договору вкладу).
Сторонами до договору вкладу вносились зміни на підставі договорів про внесення змін від 30.08.2013, 30.04.2014, 17.06.2014.
Згідно з пунктом 2.1 договору вкладу вкладник зобов`язується перерахувати 30.08.2013 грошові кошти на вкладний рахунок в сумі 30    000    000 грн. Підтвердженням внесення вкладу на рахунок є виписка з рахунку № НОМЕР_4 .
Пунктом 2.2 договору вкладу (в редакції договору про внесення змін від 17.06.2014 до договору вкладу) передбачено, що вкладник має право, зокрема, достроково вимагати від банку всю суму вкладу або його частину.

Правлінням Національного банку України у зв`язку із встановленням за результатами безвиїзного банківського нагляду показників ліквідності ПАТ "Банк Камбіо" 19.08.2014 було прийнято постанову № 510/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" шляхом призначення куратора" (т. 2, арк. с 207-209). Пунктами 3, 4 вказаної постанови Публічному акціонерному товариству "Банк Камбіо" заборонено  використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів за кореспондентським рахунком у ПАТ "Розрахунковий центр". 
Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К." на підставі платіжного доручення № 291 від 10.09.2014 (т. 2, арк. с. 51) з розрахункового рахунку № НОМЕР_5 у відділенні ДД ПАТ "Банк Камбіо" на рахунок банку № НОМЕР_6 було достроково здійснено повернення суми кредиту в розмірі 30    000    000 грн згідно з кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою (т. 2, арк. с. 52).
Також, Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К." на підставі платіжного доручення № 297 від 11.09.2014 (т. 2, арк. с. 51) з розрахункового рахунку № НОМЕР_5 у відділенні ДД ПАТ "Банк Камбіо" на рахунок банку № НОМЕР_7 здійснено сплату заборгованості по відсоткам за користування кредитом в період з 26.08.2014 по 10.09.2014 в сумі 236  712, 33 грн згідно з кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013.
11.09.2014 Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К." підписано додаткову угоду про припинення кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013 (т. 2, арк. с. 50) та додаткову угоду про припинення договору строкового банківського вкладу № 23/08-13 від 30.08.2013.
Пунктами 2, 3 додаткової угоди від 11.09.2014 про припинення кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013 передбачено, що з моменту набрання чинності цією додатковою угодою зобов`язання сторін, що виникли з кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли із договором; ця додаткова угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення її печатками сторін та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з положеннями цивільного законодавства та умовами іпотечних договорів від 28.08.2013, укладених у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,  правовідносини за іпотечними договорами припиняються після повного та належного виконання зобов`язання за кредитним договором. 
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповецькою О.В. 12.09.2014 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі листа б/н від 12.09.2014, виданого "Банк Камбіо", внесено відомості про припинення щодо земельних ділянок іпотек та обтяжень нерухомого майна, які були зареєстровані 28.08.2013 та 29.08.2013, що підтверджується наявними у матеріалах інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.08.2020 (т. 4, арк. с. 114-162). 
Тож, позивач вважає, що договори іпотеки від 28.08.2013, посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. та зареєстровані в реєстрі за №№ 1335, 1336, 1337, припинились на підставі закону та положень самих договорів, що оформлено належним чином.

Правлінням Національного банку України 25.09.2014 прийнято постанову № 603/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" до категорії проблемних" (т. 2, арк. с. 212-217), згідно з якою з метою стабілізації діяльності ПАТ "Банк Камбіо" та відновлення його фінансового стану з дня прийняття цієї постанови та до закінчення 180-денного строку встановлено для ПАТ "Банк Камбіо" перелік обмежень в його діяльності, у тому числі: погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями ПАТ "Банк Камбіо", приймати тільки в грошовій формі; не вивільняти отримане ПАТ "Банк Камбіо" забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби приймати додаткове забезпечення; не приймати як забезпечення за кредитами майнові права на вклад (депозити) юридичних та фізичних осіб за договорами, укладеними до набрання чинності цією постановою, крім договорів, укладених з інсайдерами ПАТ "Банк Камбіо", після набрання чинності цією постановою, та інші.
Матеріали справи свідчать, що спірні правочини відбулись до 25.09.2014, тому заборони та обмеження, введені постановою Правлінням Національного банку України № 603/БТ від 25.09.2014 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" до категорії проблемних", на них не поширюються.

Відповідач-2 зазначає, що постановою Правління  Національного банку України № 782 від 04.12.2014 Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" віднесено до категорії неплатоспроможних. 
На виконання Постанови № 782 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 140 від 04.12.2014 "Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Камбіо", згідно з яким з 05.12.2014 в ПАТ "Банк Камбіо" запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк Камбіо".
Уповноваженою   особою   Фонду   гарантування   вкладів   фізичних   осіб   на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк Камбіо" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Бондаря Юрія Миколайовича.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 160 від 25.12.2014 Бондаря Юрія Миколайовича відсторонено від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду і рішенням № 161 від 25.12.2014 призначено на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Камбіо" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту неплатоспроможності банків Додусенка Володимира Івановича.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 144 від 27.02.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 46 від 02.03.2015 "Про початок ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та признання уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію Банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Додусенка Володимира Івановича строком на 1 рік з 02.03.2015 по 01.03.2016 включно.
В подальшому виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строки процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" продовжувались спочатку на два роки - до 01.03.2018 включно (рішення № 212 від 22.02.2016), потім – на один рік з 02.03.2018 до 01.03.2019 включно (рішення № 304 від 01.02.2018).
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 01.02.2018 прийнято рішення № 304 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" строком на один рік з 02.03.2018 до 01.03.2019 включно.
На виконання наказу уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" № 108 від 16.07.2018 в банку проведено перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком в період з 05.12.2013 по 05.12.2014, про що складено акт від 18.07.2018 з додатком № 1 до нього (витяги з акту та додатку № 1 – т. 2, арк. с. 62-63).
Згідно з вказаним актом від 18.07.2018, комісією, за результатами проведеного дослідження, встановлено численні факти сплати заборгованості за кредитними договорами, укладеними між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та низкою позичальників юридичних і фізичних осіб, за рахунок коштів, які обліковувалися на поточних і депозитних рахунках інших вкладників (кредиторів) банку шляхом укладення договорів поруки, застави, відступлення прав вимоги за кредитними договорами; після сплати кредитної заборгованості договори застави/іпотеки було достроково припинено/розірвано, або іпотеку було відступлено на користь нових кредиторів. 
Комісією також встановлено, що вищезазначені операції по безготівковому перерахуванню коштів з поточних, депозитних рахунків вкладників на погашення заборгованості за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Банк Камбіо" фізичними та юридичними і фізичними особами, внаслідок укладених договорів поруки та/ або застави майнових прав та відступлення прав вимоги, здійснювались до введення відповідних обмежень та заборон на здійснення таких операцій Національним банком України, а саме до 26.09.2014 (постанова Правління Національного банку України від 25.09.2014 № 603/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Камбіо" до категорії проблемних", яка почала діяти з 26.09.2014). 
Всі операції здійснено протягом 2014 року, тобто протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Камбіо", що, на думку комісії, є наданням окремим кредиторам переваг (пільг) шляхом зарахування вимог, які не є однорідними, а також фактичною передачею права вимоги до позичальників банку, які до виконання операцій з розірвання депозитних договорів і укладення договорів поруки та/ або застави майнових прав та відступлення прав вимоги мали не сплачену кредитну заборгованість перед ПАТ "Банк Камбіо".
Згідно з додатком № 1 до акту від 18.07.2018 комісія дійшла висновку про недійсність, зокрема, таких правочинів:  - правочини щодо відступлення/ розірвання /припинення  договорів іпотеки, посвідчених 28.08.2013 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. за реєстровими номерами 1335, 1336,1337; - договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти) №129/06-14-І від 17.06.2014, укладений між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Т.Е.К." (предмет застави – майнові права на грошові кошти за депозитним договором від 30.08.2013 в сумі 30    000    000 грн, вкладник – ТОВ "Т.Е.К.").  
Протоколом № 161 від 18.07.2018 засідання малого комітету з управління активами ПАТ "Банк Камбіо" (т. 2, арк. с. 57-60) по питанню про визнання нікчемними правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації на підставі положень пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме: правочинів щодо розірвання депозитних договорів, укладених з вкладниками – юридичними та фізичними особами, та/або укладання договорів поруки і застави майнових прав та відступлення прав вимоги зі спрямуванням коштів, які обліковувались на поточних рахунках та рахунках з обліку вкладів (депозитів) фізичних осіб та суб`єктів господарювання, на оплату кредитної заборгованості, а також правочинів щодо розірвання договорів застави/іпотеки майна, яке виступало в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, прийнято рішення про звернення до Комітету з управління майном (активами) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за погодженням плану дій стосовно визнання нікчемними правочинів (у тому числі договорів) щодо розірвання депозитних договорів, укладених між ПАТ "Банк Камбіо" та фізичними і юридичними особами, та/або підписання з вкладниками (кредиторами) договорів поруки і застави майнових прав та відступлення прав вимог, а також щодо розірвання договорів застави/іпотеки майна, яке виступало в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами.
За змістом протоколу № 161 від 18.07.2018 планом дій стосовно визнання нікчемними вищевказаних правочинів передбачено в тому числі:
-          визнання цих правочинів недійсними;
-          здійснення бухгалтерією ПАТ "Банк Камбіо": відображення стану контрагентів, що існував до моменту розірвання депозитних договорів, та/або підписання з вкладниками (кредиторами) договорів поруки і застави майнових прав та відступлення прав вимог, наведених у додатку № 1, а також до моменту розірвання договорів застави/іпотеки майна, яке виступало в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами; роботи по відновленню в балансі банку заборгованості та донарахування процентів за користування кредитами щодо боржників, зазначених у додатку № 1;
-          здійснення юридичним підрозділом ПАТ "Банк Камбіо": претензійно-позовної роботи щодо застосування наслідків нікчемності та повернення сторін у первісний стан; дій щодо внесення відомостей про обтяження нерухомого майна, яке забезпечувало виконання зобов`язань за зазначеними у додатку № 1 кредитними договорами.
Згідно з наказом №109 від 18.07.2018 (т. 2, арк. с. 61) Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" прийнято рішення затвердити Акт Комісії з перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності від 18.07.2018 та застосувати наслідки нікчемності до правочинів у відповідності до протоколу № 161 засідання малого комітету з управління активами ПАТ "Банк Камбіо".
З огляду на наведене Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" на адресу ТОВ "Т.Е.К." направлено повідомлення № 22/1830 від 27.09.2018 про нікчемність правочину та застосування наслідків нікчемності (т. 2, арк. с. 53). У вказаному повідомленні зазначено, що, на виконання п. 8 ч. 1 ст. 48, п. 4 ч. 2 ст. 37, ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" наказом Уповноваженої особи № 109 від 18.07.2018 затверджено Акт Комісії з перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності від 18.7.2018 року, яким виявлено ознаки нікчемності, передбачені в п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, в наступних правочинах: - правочини щодо відступлення/ розірвання/ припинення договорів іпотеки від 28.08.2013, посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. за реєстровими №№ 1335, 1336, 1337; - операції, проведені 11.09.2014 щодо перерахування ТОВ "Т.Е.К." грошових коштів у розмірі  30 000    000 грн  з  рахунку № НОМЕР_3  на рахунок № НОМЕР_8 з призначенням "Повернення  суми  кредиту  згідно кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013. Без ПДВ", та застосовано наслідки нікчемності цих правочинів, в т.ч. здійснено зворотні транзакції по рахунку за нікчемним правочином.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 14.02.2019 прийнято рішення № 350 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" строком на один рік з 02.03.2019 до 01.03.2020 включно.

В той же час, на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 18.06.2019, посвідчених приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С., позивач придбав у ОСОБА_3 земельні ділянки, розташовані за адресою: Київська область, Ворзельська селищна рада, а саме:
- земельну ділянку площею 0, 6445 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0092 – договір зареєстровано за № 3016 (т. 1, арк. с. 32-33);
- земельну ділянку площею 2, 7708 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0116 – договір зареєстровано за № 3017 (т. 1, арк. с. 34-35);
- земельну ділянку площею 1, 3011 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0118 – договір зареєстровано за № 3018 (т. 1, арк. с. 36-37);
- земельну ділянку площею 3, 4471 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0094 – договір зареєстровано за № 3019 (т. 1, арк. с. 38-39).
На підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 18.06.2019, посвідчених приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С., позивач придбав у ОСОБА_2 земельні ділянки, розташовані за адресою: Київська область, Ворзельська селищна рада, а саме:
- земельну ділянку площею 1, 064 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0090 – договір зареєстровано за № 3012 (т. 1, арк. с. 40-41);
- земельну ділянку площею 0, 8028 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0093 – договір зареєстровано за № 3013 (т. 1, арк. с. 42-43);
- земельну ділянку площею 1, 6977 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0117 – договір зареєстровано за № 3014 (т. 1, арк. с. 44-45);
- земельну ділянку площею 2, 4797 га, кадастровий номер 3210945600:01:074:0119 – договір зареєстровано за № 3015 (т. 1, арк. с. 46-47).
Факт здійснення 18.06.2019 державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки за позивачем підтверджується наявними у матеріалах справи інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.11.2019 (т. 1, арк. с. 80-154). 

Як зазначає позивач у позовній заяві, йому стало відомо, що придбані ним 18.06.2019 земельні ділянки у 2013 році передавались попередніми власниками в заставу в забезпечення виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальність "Т.Е.К." (відповідач-1) перед Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" (відповідач-3) за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013. 
Позивач стверджує, що відповідно до даних, розміщених на сайті відповідача-2, 09.08.2019 дізнався про відчуження відповідачем-2 шляхом проведення відкритих торгів (аукціону) права вимоги до відповідача-1 за кредитним договором та, відповідно, за іпотечними договорами, які були укладені в забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за зазначеним кредитним договором і є похідними від основного зобов`язання.
З наявного у матеріалах справи протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-07-19-000174-b (т. 1, арк. с. 49-50) вбачається, що 09.08.2019 відбулися електронні торги (аукціон) з продажу Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" активу (лоту) "Права вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013, укладеним з ЮО. Забезпечення: - вісім земельних ділянок загальною площею 14, 2501 га, розташовані за адресою: Київська обл., смт. Ворзель "; переможець – учасник  Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".
У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальність "Т.Е.К.", не погоджуючись із невизнанням Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб фактів належного виконання ним, як боржником, своїх зобов`язань за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 і, як наслідок, припинення договорів іпотеки від 28.08.2013, посвідчених приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. та зареєстрованих у реєстрі за №№ 1335, 1336, 1337, звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом, у межах якого просило визнати правовідносини за вказаними кредитним та іпотечними договорами припиненими, відновити становище шляхом зобов`язання виключити з бухгалтерського обліку та припинити виконання дій щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області Деркач Т.І., погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області Очеретяним Д.А., про арешт майна, у кримінальному провадженні № 12019040650002283 від 16.09.2019, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2    ст. 190 КК України, та накладено арешт на земельні ділянки, що на праві оренди належать ТОВ    "Т.Е.К."    (ЄДРПОУ 31335379), а саме: 3210945600:01:074:0116, 3210945600:01:074:0118, 3210945600:01:074:0092, 3210945600:01:074:0117, 3210945600:01:074:0119, 3210945600:01:074:0090, 3210945600:01:074:0093 та заборонено державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок в Єдиному державному реєстру речових прав на нерухоме майно з державною реєстрацією заборони у вказаному реєстрі.
Накладено арешт шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам прав на рухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з державною реєстрацією заборони в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки 3210945600:01:074:0116, 3210945600:01:0740094, 3210945600:01:074:0118, 3210945600:01:074:0092, 3210945600:01:074:0117,  3210945600:01:074:0119,     3210945600:01:074:0090, 3210945600:01:074:0093.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області Деркач Т.І., погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області Очеретяним Д.А., про арешт майна, у кримінальному провадженні №12019040650002283 від 16.09.2019, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2    ст. 190 КК України та накладено арешт на: майнові права за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013, шляхом заборони будь-яким юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням та відчуженням зазначеного майна, у тому числі за правом вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013.

За результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-07-19-000174-b від 09.08.2019, між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо", як банком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (відповідач-3), як новим кредитором, 22.10.2019 укладено договір № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав (т. 1, арк. с 54-57). 
За договором № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 банк в порядку та на умовах, визначених цим договором, відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги та майнові права банку до позичальників та іпотекодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі – боржники, включаючи права вимоги та майнові права до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами та договорами іпотеки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з додатком № 1 до цього договору та акту приймання-передачі документації до цього договору, надалі – основні договори, надалі – права вимоги.  Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (п. 1 договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019).
Пунктом 2 договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 передбачено, що за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи (але не обмежуючись): право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у додатку №1 до цього договору, та сплати штрафних санкцій у розмірах, розрахованих відповідно до вимог винного законодавства України, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань тощо.

Позивач, посилаючись на інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.11.2019, вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" 20.11.2019, на підставі укладеного з Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019, було вчинено спробу незаконно оформити право власності на земельні ділянки за собою, тобто незаконно заволодіти його майном.
Ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19 та від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19 за результатами апеляційного перегляду на підставі апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" були залишені без змін ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019 у вказаних справах (інформація про це наявна в Єдиному реєстрі судових рішень та на офіційному сайті Судової влади України за посиланням https://court.gov.ua/fair/sud, тому не потребує додаткового доказування).
Позивач вважає, що зобов`язання відповідача-1 перед відповідачем-2 за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 були виконані в повному обсязі 11.09.2014, тож, відповідач-2 на відкритих торгах (аукціоні) здійснив відчуження відповідачу-3 неіснуючого права вимоги. Позивач стверджує, що внаслідок вказаних обставин порушено його права як власника земельних ділянок, тому він звернувся до суду з даним позовом (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Залишаючи без розгляду позовні вимоги в частині визнання зобов`язання за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо", припиненим виконанням, проведеним належним чином, місцевий господарський суд виходив з того, що Господарським судом міста Києва 15.01.2020 ухвалено рішення у справі № 910/12429/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К." до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ; за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про визнання правовідносини припиненими, відновлення становища шляхом зобов`язання виключити з бухгалтерського обліку та припинити виконання дій щодо застосування наслідків нікчемності правочинів (повне рішення складене 07.04.2020). Вказаним рішенням у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Зі змісту рішення Господарського суду  міста Києва від 15.01.2020 у справі № 910/12429/19, яке не набрало законної сили і перебуває на апеляційному перегляді в Північному апеляційному господарському суді, вбачається, що предметом спору у цій справі є, зокрема, вимога про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 у зв`язку з їх повним та належним виконанням боржником.
Отже, в провадженні іншого суду перебуває справа між сторонами, які також є учасниками справи № 904/5480/19, що розглядається Господарським судом Дніпропетровської області, про той самий предмет і з тих самих підстав – у частині вимоги про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
З огляду на наведене та з урахуванням клопотань відповідачів-2,-3, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду в частині вимоги про визнання зобов`язання за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо", припиненим виконанням, проведеним належним чином.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним з моменту укладання договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019, укладеного між відповідачем-2 та відповідачем-3, місцевий господарський суд виходив з того, що на момент укладання відповідачами-2 та -3 договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 діяла заборона на вчинення будь-яких дії, пов`язаних із розпорядженням та відчуженням майнових права, в тому числі права вимоги, за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19.
Отже, в силу приписів статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, відповідач-2, як власник майнових прав, у тому числі права вимоги, за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 та забезпечувальними договорами до нього був позбавлений правомочності розпорядження цими майновими правами. Тобто, цивільна дієздатність відповідача-2 щодо можливості відчуження майнових прав, у тому числі права вимоги, за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 на момент укладання договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 була обмеженою. 
Таким чином, оспорюваний договір № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019, укладений між відповідачем-2 та відповідачем-3 не відповідає вимогам частини третьої статті 203 Цивільного кодексу України, додержання якої є необхідною для чинності правочину, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 215 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути визнання правочину недійсним. 
Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. 
Також, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як вбачається, укладений між відповідачем-2 та відповідачем-3 договір № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 є правочином щодо заміни кредитора у зобов`язаннях (за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 та іпотечними договорами від 28.08.2013, укладеними в забезпечення виконання боржником зобов`язань за цим договором) і має подвійну правову природу – договору про відступлення права вимоги (статті 512-514 Цивільного кодексу України) та договору купівлі-продажу майнових прав (ч. 2 ст. 656 Цивільного кодексу України).
Обґрунтовуючи заявлену вимогу про визнання недійсним договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019, укладеного між відповідачем-2 та відповідачем-3, позивач посилається на наступне:
-          відповідачем-2 здійснено відчуження відповідачу-3 неіснуючого права вимоги, оскільки зобов`язання відповідача-1 за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 були виконані в повному обсязі 11.09.2014;
-          відповідач-2 і відповідач-3 на момент укладення оспорюваного договору не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності у зв`язку із забороною відчуження права вимоги за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, встановленою на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19, залишеною без змін  ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019 у даній справі;
-          оспорюваний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки інформація, зазначена у паспорті відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 є неправдивою в частині даних про забезпечення виконання зобов`язань;
-          оспорюваний договір спрямований на незаконне заволодіння майном позивача внаслідок порушення порядку реєстрації права власності на нерухоме майно (земельні ділянки), що належить позивачу. 

Відповідність договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 вимогам закону в аспекті дійсності відчуженого за ним права вимоги за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 не підлягає розгляду в даній справі з огляду на те, що це питання розглядається у межах справи № 910/12429/19.
Як встановлено колегією суддів, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області Деркач Т.І., погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області Очеретяним Д.А., про арешт майна, у кримінальному провадженні № 12019040650002283 від 16.09.2019, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2    ст. 190 КК України, та накладено арешт на земельні ділянки, що на праві оренди належать ТОВ    Т.Е.К.    (ЄДРПОУ 31335379), а саме: 3210945600:01:074:0116, 3210945600:01:074:0118, 3210945600:01:074:0092, 3210945600:01:074:0117, 3210945600:01:074:0119, 3210945600:01:074:0090, 3210945600:01:074:0093 та заборонено державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок в Єдиному державному реєстру речових прав на нерухоме майно з державною реєстрацією заборони у вказаному реєстрі.
Накладено арешт шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам прав на рухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з державною реєстрацією заборони в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельні ділянки 3210945600:01:074:0116, 3210945600:01:0740094, 3210945600:01:074:0118, 3210945600:01:074:0092, 3210945600:01:074:0117,  3210945600:01:074:0119,     3210945600:01:074:0090, 3210945600:01:074:0093.
Вказана ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19 залишена без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019 у даній справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області Деркач Т.І., погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області Очеретяним Д.А., про арешт майна, у кримінальному провадженні №12019040650002283 від 16.09.2019, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2    ст. 190 КК України та накладено арешт на: майнові права за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013, шляхом заборони будь-яким юридичним чи фізичним особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням та відчуженням зазначеного майна, у тому числі за правом вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013.
Вказана ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19 залишена без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019 у даній справі.
Інформація про результати апеляційного перегляду ухвал Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19 та від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19 це наявна в Єдиному реєстрі судових рішень та на офіційному сайті Судової влади України за посиланням https://court.gov.ua/fair/sud, тому не потребує додаткового доказування).

Згідно зі статтею 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Частинами 5-7 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що у разі задоволення клопотання (про арешт майна) слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає:
1) перелік майна, на яке накладено арешт;
2) підстави застосування арешту майна;
3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення;
4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно;
5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали:
фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів;
підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, третій особі - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації;
підозрюваному, обвинуваченому, засудженому або юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, фізичній чи юридичній особі, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
Матеріали даної справи свідчать про те, що на моменту укладання відповідачами-2 та-3 договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 діяла заборона на вчинення будь-яких дій, пов`язаних із розпорядженням та відчуженням майнових прав, в тому числі права вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 на підставі ухвал Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19 та від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19.
Отже, в силу приписів статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, відповідач-2, як власник майнових прав, у тому числі права вимоги, за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 та забезпечувальними договорами до нього був позбавлений правомочності розпорядження цими майновими правами. Тобто, цивільна дієздатність відповідача-2 щодо можливості відчуження майнових прав, у тому числі права вимоги за кредитним договором №129/08-13 від 28.08.2013 на момент укладання договору № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019 була обмеженою. 
Таким чином, оспорюваний договір № 14 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та майнових прав від 22.10.2019, укладений між відповідачем-2 та відповідачем-3 не відповідає вимогам частини третьої статті 203 Цивільного кодексу України, додержання якої є необхідною для чинності правочину, у зв`язку з чим господарським судом правомірно визнано недійсним на підставі частини першої статті 215 цього Кодексу.

Колегія суддів не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про відсутність порушеного права Позивача, з огляду на наступне.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
В пункті 7 частини другої статті 16 ЦК України визначено припинення правовідношення як один із способів захисту цивільних прав. 
Загальні умови припинення господарських зобов`язань визначені в статті 202 ГК України, відповідно до якої господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.
До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язань визначені в статтях 599-601, 604-609 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи.
Частиною п`ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. 
Статтею 17 зазначеного Закону встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання. Іпотека не припинається, якщо основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, є невиконаним.
Наведений висновок узгоджується з положеннями статті 202 ГК України, статті 599 ЦК України, частини п`ятої статті 3 та частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку". Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У частині першій статті 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Отже, за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/ 15-ц).

За доводами позивача зобов`язання відповідача-1 перед відповідачем-2 (банком) за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 припинились у 2014 році виконанням, проведеним належним чином.
Матеріалами справи підтверджено, що 11.09.2014 Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Е.К." підписано додаткову угода про припинення кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013 (т. 2, арк. с. 50) та додаткову угода про припинення договору строкового банківського вкладу № 23/08-13 від 30.08.2013.
Пунктами 2, 3 додаткової угоди від 11.09.2014 про припинення кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013 передбачено, що з моменту набрання чинності цією додатковою угодою зобов`язання сторін, що виникли з кредитного договору № 129/08-13 від 28.08.2013, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли із договором; ця додаткова угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення її печатками сторін та є невід`ємною частиною договору.
Згідно з положеннями цивільного законодавства та умовами іпотечних договорів від 28.08.2013, укладених у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,  правовідносини за іпотечними договорами припиняються після повного та належного виконання зобов`язання за кредитним договором. 
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповецькою О.В. 12.09.2014 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі листа б/н від 12.09.2014, виданого "Банк Камбіо", внесено відомості про припинення щодо земельних ділянок іпотек та обтяжень нерухомого майна, які були зареєстровані 28.08.2013 та 29.08.2013, що підтверджується наявними у матеріалах інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.08.2020 (т. 4, арк. с. 114-162). 
Тож, позивач мав обґрунтовані підстави вважати, що договори іпотеки від 28.08.2013, посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. та зареєстровані в реєстрі за №№ 1335, 1336, 1337, припинились на підставі закону та положень самих договорів, що оформлено належним чином.

В подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 18.06.2019 позивач придбав у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельні ділянки, що раніше були предметом договорів іпотеки від 28.08.2013, укладених у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013.
Тож, невизнання відповідачами-1,-2 факту припинення зобов`язань за укладеним ними кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 та відступлення прав вимоги за цим договором відповідачу-3; визнання недійсними правочини щодо припинення договорів іпотеки від 28.08.2013, посвідчених приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. за реєстровими №№ 1335, 1336, 1337, укладених у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013, та застосування наслідків недійсності цих правочинів шляхом проведення відповідних зворотних транзакцій, безпосередньо порушують права позивача як власника придбаних ним земельних ділянок.
Вищенаведеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про відсутність порушеного права Позивача.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і господарського судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання за договором, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України.
Правильність вказаного твердження доводиться, зокрема, виходячи і з самої сутності понять "договір" та "зобов`язання".
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ж з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У постанові Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 903/527/19 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що поняття "зобов`язання" і "договір" мають різний, відмінний одне від одного правовий характер і тому "припинення зобов`язання" та "припинення договору" не є тотожними одне одному.
Більшість зобов`язань виникають саме з договорів, але ототожнювати ці поняття не можна, оскільки зобов`язання можуть виникати не тільки з договорів, але й з інших правочинів, із заподіяння шкоди, із безпідставного збагачення і т.д. Натомість договір може містити в собі кілька зобов`язань, пов`язувати виникнення нових зобов`язань із припиненням інших.
Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Наведений висновок підтверджується ухвалою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №916/1415/19.
Отже, твердження скаржника, що позовна вимога позивача є вимогою про встановлення факту та не направлена на захист права (законного інтересу) позивача є безпідставним.

Доводи заявника апеляційної скарги проте, що в момент укладання договору відступлення сторони не були обізнані про існування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 12019040650002283, і не могли про неї довідатись раніше 07.11.2019 (дати оприлюднення ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень), колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, зі змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019 у справі № 201/11328/19 вбачається, що 22.10.2019 ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" було обізнане про наявність ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 у вказаній справі. 

Крім того, на момент укладення оскаржуваного правочину була чинною ще одна ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області Деркач Т.І., погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області Очеретяним Д.А., про арешт майна, у кримінальному провадженні № 12019040650002283 від 16.09.2019, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2    ст. 190 КК України, та накладено арешт на земельні ділянки, що на праві оренди належать ТОВ    Т.Е.К.    (ЄДРПОУ 31335379), а саме: 3210945600:01:074:0116, 3210945600:01:074:0118, 3210945600:01:074:0092, 3210945600:01:074:0117, 3210945600:01:074:0119, 3210945600:01:074:0090, 3210945600:01:074:0093 та заборонено державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок в Єдиному державному реєстру речових прав на нерухоме майно з державною реєстрацією заборони у вказаному реєстрі.
Вищезазначена ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 30.09.2020; про необізнаність з цією ухвалою відповідач-3 не заявляв у жодній заяві по суті.
Зі змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019 у справі № 201/10660/19 вбачається, що 22.10.2019 ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" було обізнане про наявність ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у вказаній справі. 
Крім того, дія запроваджених арештом майна заборон може розповсюджуватись на широке коло осіб і не залежить від факту обізнаності кожної окремої особи про встановлення такої заборони.
Доказів того, що арешти на підставі ухвал Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 у справі № 201/10660/19 та від 07.10.2019 у справі № 201/11328/19 на момент вчинення оскаржуваного правочину не були зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, як відповідачем-3, так і жодною стороною у справі не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кримінального процесуального кодексу України ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
За частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; обов`язковість (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Імперативні приписи щодо обов`язковості до виконання судових рішень, які набрали законної сили, містяться й у всіх процесуальних кодексах України
Отже, за змістом пункту 9 частини другої статті 129, частини першої статті 129-1 Конституції України у зв`язку з її пунктом 2 частини другої, частиною п`ятою статті 81, пунктами 3, 5 частини сьомої статті 126, пунктами 4, 5 частини першої статті 149-1 набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей. Основною з цих властивостей є обов`язковість – суттєва ознака судового рішення як акта правосудця.

28.12.2020 в судовому засіданні представником відповідача-3 заявлене клопотання про  долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме: відповіді приватного нотаріуса Юдіна М.А. від 24.12.2020 за № 213/01-16 на запит від 04.08.2020.
Щодо даного клопотання колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ч. 6 ст. 165 ГПК України до відзиву відповідачем додаються докази, які підтверджують обставини, на яких гуртуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
В підготовчому засіданні господарським судом було з`ясовано, чи було надано сторонами по справі всі наявні докази, однак клопотання відповідача-3 щодо надання додаткових доказів заявлено не було.

Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Обґрунтовуючи неможливість подання зазначених вище документів до суду першої інстанції, апелянт зазначив, що такі докази виготовлено вже після винесення рішення суду першої інстанції.
Господарський процесуальний кодекс допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятно, коли суд першої інстанції відмовив у позові, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги документи, які виготовлені після вирішення справи судом першої інстанції.
Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідч-3 не повідомляв суд про неможливість надання будь-яких доказів та не заявляв клопотань про необхідність в їх отримані та долучені до матеріалів справи.
Таким чином, апелянтом не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції копій документів, які просить долучити до справи на стадії апеляційного розгляду згідно з клопотанням від 28.12.2020, як не надано і доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта.
У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. А саме встановлено, що апеляційним судом обґрунтовано відхилене клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто це доказ, який взагалі не існував на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції. 
Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.
Відповідно до частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" від 28.12.2020 про долучення додаткових доказів слід відмовити; копії документів, що долучені до клопотання, колегією суддів до розгляду не приймаються. 
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/3582/18 та від 04.04.2019 у справі № 918/329/18.

Усні пояснення представника відповідача-3 у судовому засіданні про порушення господарським судом вимоги щодо виключної територіальної підсудності даної справи, оскільки спори, що виникають з приводу нерухомого майна, повинні розглядатися господарським судом за місцезнаходженням майна, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 266 ГПК України передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.
У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.
Колегія суддів констатує, що відповідачем-3 не надано доказів надіслання копій доповнень до апеляційної скарги іншим учасникам справи, що є самостійною підставою для їх неврахування при перегляді оскаржуваного рішення. 
Строк на апеляційне оскарження встановлений ст. 256 ГПК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі проголошені в судовому засіданні 03.09.2020.
Повне рішення складено 14.09.2020. Повний текст рішення отриманий відповідачем-3 -  22.09.2020 (2-й арк. апеляційної скарги).

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Таким чином, з системного аналізу ст. ст. 256, 266 ГПК України, вбачається, що строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 у справі №904/5480/19, а отже і строк для доповнення чи зміни апеляційної скарги на дане рішення слід обраховувати протягом двадцяти днів з дня вручення представнику Відповідача повного рішення суду, отже з 22.09.2020 по 12.10.2020.    
В той же час, відповідач-3 доповнив апеляційну скаргу у судовому засіданні лише 28.12.2020, тобто з порушенням строку, протягом якого може бути подане доповнення до апеляційної скарги.
На підставі вказаного, під час розгляду апеляційної скарги відповідача-3 на оскаржуване рішення колегією суддів не беруться до уваги доповнення до апеляційної скарги (усні пояснення представника відповідача-3 про порушення господарським судом вимоги щодо виключної територіальної підсудності даної справи) надані суду під час судового засідання.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 279 ГПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Колегія суддів констатує, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач-3 ні усно, ні письмово не заявив Господарському суду Дніпропетровської області про непідсудність цієї справи.
З огляду на викладене, відповідно до ч. 2 ст. 279 ГПК України справа у будь-якому випадку не підлягає направленню на новий розгляд до іншого суду першої інстанції, оскільки відповідач-3, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1  статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію  Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV    (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).
У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
З огляду на викладене, заперечення відповідача-3 про те, що сторони Договору відступлення досягли згоди з усіх істотних умов, вчинили всі дії, необхідні для його виконання та визнають його дійсність; відкриті торги проведені у відповідності до вимог закону, і підстави для визнання їх недійсними відсутні, а тому, Договір відступлення, що укладений за наслідками електронних торгів, не може бути визнаний судом недійсним, а також інші доводи та міркування заявника апеляційної скарги колегією суддів розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -
                                                          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", м. Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 у справі № 904/5480/19 – залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2020 у справі №904/5480/19 – залишити без змін.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", м. Київ  за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30.12.2020.

Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              О.В. Березкіна

Суддя                                                                                                                         С.Г. Антонік