ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 р.	Справа № 520/2352/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С.,  П`янової Я.В. ,
за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року (суддя Ніколаєва О.В.; м. Харків) по справі № 520/2352/2020
за позовом  ОСОБА_1     
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
21.02.2020 ОСОБА_1 (далі по тексту також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі по тексту також – відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у розрахунку та виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 – 2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.01.2017, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, яку отримував під час проходження військової служби;
- зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 – 2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.01.2017, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, яку отримав під час проходження військової служби;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 11.01.2017 по день фактичного розрахунку.  
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем неправомірно було розраховано та виплачено належну позивачу грошову компенсацію без урахування у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" від 22.09.2010 № 889 (далі по тексу – Постанова Кабінету Міністрів України № 889).
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 889 не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого розраховується грошова компенсація додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, які полягають у розрахунку та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 – 2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.01.2017, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, яку отримав під час проходження військової служби.
Зобов`язано Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 – 2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.01.2017, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, яку отримував під час проходження військової служби, з урахуванням виплаченої суми.
У решті позовних вимог - відмовлено. 
Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття  з порушенням норм матеріального права, а саме: ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить суд апеляційної інстанції змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 11 січня 2017 року по день фактичного розрахунку, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач, з посиланням на сформовану правову позицію Верховного Суду щодо застосування ст.ст. 116, 117 КЗпП України, зазначає, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про пралю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що винагорода, встановлена Постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. 
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом перед звільненням в Східному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України по 11.01.2017. 
11.01.2017 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Згідно із посвідченням від 12.02.2015 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 12.02.205 має статус учасника бойових дій.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі № 520/12352/19 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.01.2017. Зобов`язано Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.01.2017.
Вказане судове рішення набрало законної сили 21.01.2020.
24.12.2019 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі № 520/12352/19 позивачу перераховано грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017 роки у сумі 14107,86 грн. та здійснено її розрахунок без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, що підтверджується копією листа відповідача від 22.11.2020 № 11/Ш-2ПІ/442.
Вважаючи, що відповідачем неправомірно здійснено нарахування та виплату грошової компенсації без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до складу грошового забезпечення, з якого нараховується компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, має включати, в тому числі, суми щомісячної додаткової грошової винагороди.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні суми був відсутній спір щодо їх розміру, а тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі  статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ  (надалі - Закон № 2011-ХІІ).
Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частин другої та третьої цієї статті до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За приписами частини четвертої вказаної статті грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 2011-XII, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи) (пункт 2 постанови КМУ № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007).
На час звільнення позивача з військової служби, порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, було визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою Наказом Міністерства оборони України N260 від 11.06.2008 (далі - Інструкція №260).  
Згідно із п. 37.11 Інструкції № 260, особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, зазначеним у пунктах 37.9 та 37.10 цієї Інструкції, що мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення. 
При цьому особам, які одночасно мають право на дві додаткові відпустки зі збереженням грошового забезпечення, компенсація виплачується за однією на їх вибір. 
Розрахунок грошового забезпечення за час щорічної основної відпустки, визначеної в пунктах 37.5 та 37.6 цієї Інструкції, та грошової компенсації, визначеної в пунктах 37.9 - 37.11 цієї Інструкції, здійснюється виходячи з окладу за військовим званням, посадового окладу та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою штатною посадою, що ним займалася. (п. 37.13 Інструкції № 260).
Так, щомісячну додаткову грошову винагороду встановлено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України N 889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі - Постанова №889).
Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови № 889).
На виконання постанови КМУ №889, 24 жовтня 2016 року Міністерством оборони України видано наказ, яким затверджено Інструкцію № 550 "Про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України" (далі - Інструкція №550).
Пунктом 8 Інструкції № 550 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Колегія суддів зазначає, що спірним питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у складі місячного грошового забезпечення.
При цьому приписи підпункту п. 37.13 Інструкції № 260, яким передбачено складові грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок грошової компенсації за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, містять застереження щодо не включення до його складу винагород.
Приписи Інструкції № 550, які регулюють порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди також містять застереження, що ця допомога не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, до яких відноситься компенсація за невикористані дні додаткової відпустки.
Таким чином, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, передбачена п. 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, від 19 червня 2018 року у справі №825/1138/17, від 05 червня 2019 року у справі № 815/21814/18, від 26 червня 2019 року №826/7920/17, від 21 листопада 2019 року справа №815/5547/17 та від 09 січня 2020 року у справі № 809/1489/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 826/14853/17, від 13 жовтня 2020 року у справі № 240/9504/19.
Колегія суддів наголошує, що Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено складові грошового забезпечення, при цьому передбачена цим же законом грошова компенсація за невикористані дні календарної відпустки, складові якої визначені приписами зазначеної вище Інструкції № 260, яка регулює порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Тому доводи позивача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, що при визначенні грошового забезпечення застосуванню підлягає саме закон, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону є безпідставними та не приймаються судом апеляційної інстанції.
Також колегією суддів не приймаються у спірних правовідносинах посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17, оскільки предметом спору у цій справі було врахування спірної винагороди до складу грошового забезпечення саме для обрахунку пенсії, а не для обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно, а тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання здійснити позивачу перерахунок розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 – 2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.01.2017, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, яку отримував під час проходження військової служби, з урахуванням виплаченої суми, у суду відсутні.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції в частині, що стосується задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) підлягає задоволенню.   
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 11.01.2017 по день фактичного розрахунку, колегія суддів дійшла висновку, що вказана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 – 2017 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010 №889, у задоволенні якої позивачу відмовлено. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 , однак не з підстав того, що при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, а через відсутність підстав для здійснення позивачу перерахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та, як наслідок, відсутність підстав для стягнення середнього заробітку у зв`язку із невиплатою таких сум. 
Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини ( ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України).
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржене судове рішення з підстав та мотивів відмови у задоволенні позовних вимог   ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року по справі № 520/2352/2020 скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 – 2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.01.2017, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, яку отримував під час проходження військової служби, з урахуванням виплаченої суми.
Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 по справі № 520/2352/2020 - змінити з підстав та мотивів відмови у задоволенні позовних вимог   ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  11.11.2020 року