ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" грудня 2020 р.                                  Справа№ 910/9163/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Куксова В.В. 

секретар судового засідання: Майданевич Г.А.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 23.12.2020 року у справі №910/9163/20 (в матеріалах справи).
     
Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020, повний текст якого складено 25.09.2020
у справі №910/9163/20 (суддя Джарти В.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-промислова фірма "Корн ЛТД"
до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "АРБЄК", 2.Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Київська міська рада
про визнання недійсним договору та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки.
     
                                                       В С Т А Н О В И В:
У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю      Комерційно-промислова фірма "Корн ЛТД" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" (далі-відповідач 1) та Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" (далі-відповідач 2) про визнання недійсним договору №ДНП-2020-03/04 від 12.03.2020 та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:126:0007.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі уклали правочин про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування для паркування транспортних засобів, який фактично розташований на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:90:126:0007), яка перебуває в тимчасовому користуванні на умовах оренди позивача.
Позивачем разом із позовною заявою було подано до Господарського суду міста Києва заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" здійснювати будь-які роботи по облаштуванню майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: місто Київ, Голосіївський район, вулиця Передова, 15-27, в межах ІІІ територіальної зони паркування міста Києва, що включає 46 (сорок шість) місць платного паркування транспортних засобів, а також 5 (п`ять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, на підставі та на виконання оспорюваного Договору № ДНП-2020-03/04 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 12.03.2020.
Заява про вжиття заходів забезпечення позову вмотивована тим, що станом на 25.06.2020 ТОВ «АРБЄК» вже здійснено низку дій щодо знищення зеленої зони трав`яного газону, що знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим № 8000000000:90:126:0007. Зокрема, на вказаній зеленій зоні, яка є санітарною (захисною) зоною автомобільного ринку, ТОВ «АРБЄК» проведено підготовчі будівельні роботи, а саме засипання газону асфально-гравієвою сумішшю з використанням важкої будівельної техніки (бульдозерів), з метою облаштування в подальшому твердого покриття для паркувального майданчика.
Подальше проведення ТОВ «АРБЄК» будівельних робіт на належній позивачу на праві оренди, земельній ділянці може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених прав позивача щодо стану земельної ділянки, оскільки, з кожним наступним етапом проведення будівельних робіт по облаштуванню паркувального майданчика, відновлення первинного стану зеленої зони (газону) ставатиме все більш складним чи навіть неможливим.      
Факт проведення будівельних робіт в зеленій зони в межах земельної ділянки з кадастровим № 8000000000:90:126:0007 підтверджується, зокрема, фото, що додані до заяви, а також абрисом земельної ділянки, з якого чітко вбачається, що зелена зона (газон) поза парканом авторинку знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим № 8000000000:90:126:0007, яка використовується позивачем на правах оренди.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2020, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 по справі №910/9163/20, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-промислова Фірма "Корн ЛТД" про забезпечення позову задоволено.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 позов задоволено частково.
Договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування №ДНП-2020-03/04 від 12.03.2020 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" та Комунальним підприємством "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" визнано недійсним.
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю Комерційно-промислова фірма "Корн ЛТД" в користуванні земельною ділянкою, що розташована по вулиці Академіка Заболотного у Голосіївському районі міста Києва, кадастровим № 8000000000:90:126:0007 шляхом звільнення земельної ділянки від будівельної техніки, інвентарю будівельного і господарського призначення, будівельних матеріалів та покладеного асфальтного покриття.
У іншій частині в позові відмовлено.
Стягнуто з Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-промислова фірма "Корн ЛТД" 2 102,00 судового збору.                
Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявленої позовної вимоги про визнання недійсним договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2020-03/04 від 12.03.2020, оскільки фактична спрямованість дії оспорюваного договору, на підставі якого відповідач 1 здійснює облаштування паркувального майданчика, свідчить про наявність помилки при його укладенні, що виявляється в дефекті предмету такого правочину - використання за таким договором земельної ділянки, законним землекористувачем якої є позивач. Також, оскільки відповідач 1 здійснює проведення робіт з облаштування паркувального майданчика на належній позивачу на праві оренди земельній ділянці, що порушує права останнього на користування нею, суд першої інстанції дійшов висновку, що відновлення прав позивача може бути здійснено шляхом усунення перешкод в користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом звільнення її від будівельної техніки, інвентарю будівельного та господарського призначення, будівельних матеріалів та покладеного асфальтного покриття відповідачем 1. При цьому суд першої інстанції вказав, що вимога про відновлення трав`яного газону, не підлягає задоволенню з огляду на те, що сам по собі газон не може вважатися частиною земельної ділянки, або її первісного стану.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовну відмовити.   Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що копію повного тексту скаржник отримав 01.10.2020.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач 2 посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України. 
Крім того, відповідач 2 посилається на те, що суд першої інстанції не обґрунтував у своєму рішенні застосування положень ст.229 Цивільного кодексу України, як підставу для визнання договору недійсним. 
Також відповідач 2 посилається на те, що оспорюваним договором права позивача порушуватися не можуть, оскільки предметом даного договору є майданчики для паркування за адресою: м.Київ, вул. Передова, 15-27, а не земельна ділянка за адресою: м.Київ, вул. Академіка Заболотного, яка перебуває в оренді у позивача. Тобто вказані земельні ділянки мають різні адреси, а тому підстави для звернення позивача з вимогою про визнання вказаного договору недійсним відсутні. До того ж, відповідача 2 стверджує, що оспорюваний договір був укладений з дотримання всіх вимог ст.203 Цивільного кодексу України.   
Відповідач 2 стверджує, що позивач не є власником земельної ділянки, яка передана відповідачу 1 на підставі оспорюваного договору, тому у нього відсутнє порушене право, а отже звернення з вимогою про зобов`язання усунути перешкоди в користування земельною ділянкою є безпідставним.  
Також відповідач 2 стверджує, що вибраний позивачем спосіб захисту в частині визнання оспорюваного договору недійсним не відновить його порушене право, оскільки визнання останнього недійсним не тягне за собою скасування схеми ОДР, яка безпосередньо і була підставою для визнання правочину недійсним.   
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 1 також звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права.
Крім того, відповідач 1 посилається на невірне застосування судом першої інстанції положень ст.229 Цивільного кодексу України.
Відповідач 1 стверджує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що складена до оспорюваного договору схема ОДР відображає безпосередньо земельну ділянку по вул. Академіка Заболотного, а не земельну ділянку за адресою: м.Київ, вул. Передова, 15-27.
Також відповідач 1 стверджує, що позивачем не надано доказів того, що  він зайняв земельну ділянку та ним чиняться перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить позивачу.
Теж відповідач 1 стверджує, що позивач не наділений правом оскаржувати правочин, так як він не є стороною оспорюваного договору, і не є особою на чиї права впливає цей договір, а також не є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.               
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.10.2020, справу №910/9163/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала В.В., Куксов В.В.
У зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному з 27.10.2020, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4074/20 від 28.10.20 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/9163/20.
Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/9163/20 відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 28.10.2020 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 залишено без руху, а також повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" про право на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 поновлено Комунальному підприємству "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20; розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 призначено на 02.12.2020 о 13:45 год.
17.11.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача 2, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.
Відповідач 1 наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 02.12.2020, не з`явився, своїх представників не направив. При цьому, через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника останнього надійшли клопотання, в яких просив розгляд справи відкласти, оскільки перебуває на самоізоляції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" про відкладення розгляду справи №910/9163/20 задоволено, а також розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 відкладено на 23.12.2020 на 12:15 год.
03.12.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача 1 надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 та об`єднано апеляційні скарги Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 в одне апеляційне провадження, а також розгляд справи №910/9163/20 ухвалено здійснювати у раніше призначеному судовому засіданні 23.12.2020 о 12:15 год.
          Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/5487/20 від 21.12.2020 у зв`язку із перебуванням судді Шаптали Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному з 17.12.2020, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
          Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 справу №910/9163/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 апеляційні скарги Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" та Товариства з обмеженою відповідальністю"АРБЄК" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Куксов В.В., Тищенко А.І., а також розгляд вказаних апеляційних скарг ухвалено здійснювати у раніше призначеному судовому засіданні 23.12.2020 на 12:15 год. 
23.12.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача 1 надійшли додаткові пояснення по дані справі, в яких загалом підтримує доводи наведені ним в апеляційній скарзі, а також посилається на судову практику Верховного Суду, яка викладена в постановах від 16.03.2020 по справі №16234/18, від 15.12.2020 по справі №910/18249/19, від 29.10.2019 по справі №927/1106/17, від 24.10.2020 по справі №910/12729/19. 
Цього ж дня через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відповідачем 1 подано клопотання про зупинення провадження у справі №910/9163/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/7910/20, а також про призначення судової земельно-технічної експертизи у справі №910/9163/20.
23.12.2020 в судовому засіданні представники відповідачів підтримали доводи вказані у клопотаннях та просили задовольнити останні.  
В свою чергу, представник позивача заперечив проти задоволення вказаних клопотань. 
Представник третьої особи залишив розгляд вказаних клопотань на розсуд суду. 
Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" у задоволенні клопотань про призначення судової земельно-технічної експертизи у справі №910/9163/20 та про зупинення провадження у справі №910/9163/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/7910/20.
В даному судовому засіданні представники відповідачів підтримали вимоги апеляційних скарг та просили останні задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.
Представник позивача заперечив проти вимог апеляційних скарг та підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу, а також просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Представник третьої особи залишив розгляд апеляційних скарг на розсуд суду та просив прийняти законне та обґрунтоване судове рішення у даній справі. 
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, додаткових пояснень та відзиву, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.  
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1014 від 18.07.1997 позивачу надано земельні ділянки для будівництва та експлуатації міського автомобільного ринку на вул. Академіка Заболотного ум. Києві загальною площею 22,03 га, з них: земельну ділянку площею 21,16 га - у постійне користування, земельну ділянку площею 0,87 га - у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 10 років.
На підставі вказаного розпорядження 29.07.1997 між Київською міською державною адміністрацією та позивачем був укладений договір на право тимчасового користування на умовах оренди земельною ділянкою по вул. Академіка Заболотного у м. Києві площею 0,8668 га      строком на 10 років та здійснено державну реєстрацію договору 29.07.1997 за №90-5-00026.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2009 у справі №32/305 поновлено на 5 років договір на право тимчасового користування на умовах оренди земельною ділянкою №90-5-00056 від 29.07.1997. На виконання цього рішення Головним управлінням земельних ресурсів зареєстровано відповідну угоду, про що зроблено запис від 18.08.2009 за №79-6-00712 у книзі записів державної реєстрації договорів.
Рішенням Київської міської ради № 1892/5956 від 11.10.2018 поновлено на 10 років договір на право тимчасового користування земельною ділянкою на умовах оренди № 90- 5-00026 від 29.07.1997 (із змінами, внесеними угодою № 79-6-00712 від 18.08.2009) площею 0,8668 га (кадастровий номер 8000000000:90:126:0007), укладений між Київською міською державною адміністрацією та позивачем для будівництва та експлуатації міського автомобільного ринку на вул. Академіка Заболотного у м. Києві.
В подальшому, на підставі вказаного рішення 27.06.2019 між Київською міською радою, як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, був укладений договір про поновлення договору на право тимчасового користування земельною ділянкою на умовах оренди, відповідно до умов якого орендар прийняв в оренду строком на 10 років земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:90:126:0007 по вул. Академіка Заболотного у м. Києві площею 0,8668 га для будівництва та експлуатації міського автомобільного ринку. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.А. та зареєстрований у реєстрі за № 207.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельній ділянці площею 0,8668 га кадастровий номер 8000000000:90:126:0007 знаходиться нежитлове приміщення площею 255,3 кв. м, яке належить позивачу на праві власності. Наведене також узгоджується з витягом від 14.08.2014 щодо чинних містобудівних регламентів та інших умов впровадження містобудівної діяльності, містобудівних умов та обмежень щодо певної території, а також наявних вимог та обмежень щодо використання земельних ділянок і розташованих на них об`єктів нерухомості, в т.ч. викопіювання із містобудівної документації.
18.06.2020 позивачу стало відомо, що на частині орендованої земельної ділянки, яка зайнята газоном, проводяться будівельні роботи, а саме: облаштування майданчика для паркування транспортних засобів.
Після виклику працівників поліції та подання відповідної заяви про вчинення кримінального правопорушення виявилося, що будівельні роботи по облаштуванню майданчика для паркування транспортних засобів проводить відповідач 1 на підставі договору № ДНП-2020-03/04 від 12.03.2020 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, що укладений із Комунальним підприємством "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС".
Рішенням Київської міської ради №242/5629 від 23.06.2011 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (зі змінами та доповненнями, зокрема, № 222/6273 від 29.11.2018) визначено перелік паркувальних майданчиків, які закріплені за відповідачем 2, серед яких до паркувальних майданчиків ІІІ зони внесено пунктом 20 вул. Передову, 15-27, для облаштування паркувального майданчика площею 1250 кв.м. на 51 місце для паркування транспортних засобів.
За умовами Договору № ДНП-2020-03/04 від 12.03.2020 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, відповідач 2 передає за плату відповідачу 1 для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Передова, 15-27, в межах III територіальної зони паркування м. Києва, що включає 46 (сорок шість) місць платного паркування транспортних засобів, а також 5 (п`ять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів (п.1.1 вказаного правочину).
Пунктом 7.1 договору встановлено строк дії договору в 1096 календарних днів від дати підписання акту приймання-передачі.
Факт передачі в експлуатацію паркувального майданчика підтверджується підписаним між Підприємством та Товариством актом від 12.03.2020.
Предметом позову, поданого позивачем до господарського суду є визнання недійсним Договору № ДНП-2020-03/04 від 12.03.2020 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, що укладений між відповідачами, а також зобов`язання відповідача 1 усунути перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою, що розташована по вул. Академіка Заболотного у Голосіївському районі міста Києва, кадастровий номер 8000000000:90:126:0007, шляхом звільнення земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:90:126:0007 від будівельної техніки, інвентарю будівельного і господарчого призначення, будівельних матеріалів, будь-якого іншого обладнання, ново покладеного асфальтного чи іншого твердого покриття та будь-яких встановлених елементів паркувального майданчика та відновлення трав`яного газону з приведенням земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:126:0007 у стан, що існував до самовільного захоплення. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що Договір № ДНП-2020-03/04 від 12.03.2020 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування суперечить актам законодавства та рішенням органу місцевого самоврядування, оскільки незважаючи на те, що рішенням Київської міської ради від 29.11.2018 №222/6273 до паркувальних майданчиків ІІІ зони внесено п.20 - вул. Передова 15-27 та між відповідачами укладено вказаний договір, проте відповідач 1 на підставі останнього фактично здійснює облаштування майданчика для паркування транспортних засобів на 51 місце по вул. Академіка Заболотного на орендованій позивачем земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:126:0007. 
В якості підстав для задоволення позовних вимог позивач посилається, зокрема, на положення ст.ст.203, 215, 229 Цивільного кодексу України, ст.ст.152, 155 Земельного кодексу України та ст.27 Закону України «Про оренду землі». 
Так, у відповідності до ч.ч.1, 3 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.  Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, правом оспорювати правочин     Цивільний кодексу України     наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як "заінтересовані особи"
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.  
Згідно з ст.229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Воля особи до вчинення правочину та результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення, зокрема, щодо предмета договору. 
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. 
Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з статтею 20 Господарського кодексу України, визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що не передбачено положеннями статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України. 
У відповідності до усталеної практики Верховного Суду, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, законодавчі обмеження матеріально - правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
У відповідності до положень ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
До визначених статтею 25 Закону України «Про оренду землі» прав орендаря належить, зокрема, право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:126:0007, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. А. Заболотного, починаючи з 29.07.1997 та донині знаходиться у фактичному користуванні позивача на підставі чинних рішень Київської міської ради та договору про поновлення договору на право тимчасового користування земельною ділянкою на умовах оренди від 27.06.2019, за яким відповідне право оренди позивачу надано строком на 10 років.
При цьому, рішенням Київської міської ради від 29.11.2018 № 222/6273 до паркувальних майданчиків ІІІ зони внесено вул. Передову, 15-27, для облаштування паркувального майданчика площею 1250 кв.м. на 51 місце для паркування транспортних засобів.
Таким чином, вказані рішення органу місцевого самоврядування стосуються двох різних земельних ділянок, тобто реалізація відповідачем 1 права на облаштування паркувального майданчика обмежено певною земельною ділянкою, що розташована саме за адресою: м. Київ, вул. Передова, 15-27.
Відтак, проведення робіт з облаштування паркувального майданчика на іншій земельній ділянці, яка належить позивачу на праві тимчасового користування, не має за собою відповідної правової підстави та призводить до порушення прав позивача, як законного землекористувача такої земельної ділянки.
Обставини щодо фактичного зайняття відповідачем 1 належної позивачу земельної ділянки підтверджуються наявними в матеріалах справи Планом частини земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:90:126:0007, виконаним інженером-землевпорядником Лобарєвим Є.О., фотозображеннями вказаної земельної ділянки, з яких вбачається покладення асфальтного покриття та облаштування паркувального майданчика на газоні. Також відповідні зображення містяться в матеріалах документації з аукціону по лоту UA-PS-2020-02-07-000052-3, розміщені на веб-сайті http://prozorro.sale/auction/ UA-PS-2020-02-07-000052-3, а саме під назвою «карта супутника Передова 15-27.png».
При цьому, зайняття відповідної земельної ділянки по вул. А. Заболотного здійснюється відповідачем 1 виходячи з умов укладеного з відповідачем 2 Договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2020-03/04 від 12.03.2020. Незважаючи на те, що вказаним договором передбачено передання відповідачу 1 для облаштування паркувального майданчика іншої земельної ділянки, що знаходиться по вул. Передовій, 15-27, складена до зазначеного договору схема організації дорожнього руху відображає безпосередньо земельну ділянку по вул. А. Заболотного, яку долучено до матеріалів справи самими відповідачами (а.с.229 т.1, а.с.21 т.2).
Тобто, фактична спрямованість дії оспорюваного договору, на підставі якого відповідач 1 здійснює облаштування паркувального майданчика, свідчить про наявність помилки при його укладенні, що виявляється в дефекті предмету такого правочину - використання за таким договором земельної ділянки, законним землекористувачем якої є позивач. 
З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний договір порушує легітимні очікування позивача на користування земельною ділянкою, правомірно отриманою в оренду строком на 10 років на підставі чинного рішення органу місцевого самоврядування.
Аксіома цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».
Європейський суд з прав людини також вказує, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява № 8848/80, п. 32).
У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначено таке: "Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права."
Зі встановлених вище обставин слідує, що відповідач 1 здійснює проведення робіт з облаштування паркувального майданчика на належній позивачу на праві оренди земельній ділянці, що порушує права останнього на користування нею.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України).
У відповідності до ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 Земельного кодексу України).
Відповідно до ст. 410 Цивільного кодексу України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору.
Згідно з ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема,  шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; застосування інших, передбачених законом, способів.
Крім того, положенням статті 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями.
З огляду на що, колегією суддів відхиляються заперечення відповідачів щодо відсутності у позивача законних підстав для пред`явлення даного позовну з метою захисту своїх права та законних інтересів, як користувача земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:90:126:0007. 
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач у даному випадку, як належний землекористувач земельної ділянки, площею 0,8668 га, переданої йому на праві оренди для будівництва та експлуатації міського автомобільного ринку, а також як заінтересована особа, вправі вимагати усунення перешкод в користуванні даною земельною ділянкою, які чинить відповідач 1, здійснюючи на ній незаконне облаштування паркувального майданчика.
Таке відновлення права позивача може бути здійснено шляхом усунення перешкод в користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом звільнення її від будівельної техніки, інвентарю будівельного та господарського призначення, будівельних матеріалів та покладеного асфальтного покриття відповідачем 1, а також шляхом визнання Договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2020-03/04 від 12.03.2020 недійсним. 
Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, наведені вище положення та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання Договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2020-03/04 від 12.03.2020 недійсним, а також усунення перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою, що розташована по вул. Академіка Заболотного у голосіївському районі (кадастровий номер 8000000000:90:126:0007), шляхом звільнення її від будівельної техніки, інвентарю будівельного та господарського призначення, будівельних матеріалів та покладеного асфальтного покриття відповідачем 1.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про відновлення трав`яного газону, не підлягає задоволенню з огляду на те, що сам по собі газон не може вважатися частиною земельної ділянки, або її первісного стану.
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідача 1 в якості судової практики на постанови Верховного Суду від 16.03.2020 по справі №910/16234/18, від 15.12.2020 по справі №910/18249/19, від 29.10.2019 по справі №927/1106/17, від 24.10.2020 по справі №910/12729/19, оскільки фактичні обставини, установлені у цих справах,     є іншими, ніж у справі №910/9163/20, яка розглядається, тому ці справи не є подібними. До того ж, у даній справі положення ст.229 Цивільного кодексу України не є виключною підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. 
Інші доводи, наведені скаржниками в апеляційних скаргах з урахуванням додаткових пояснень, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.
Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржників.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -                                                                         
П О С Т А Н О В И В :
            1.Апеляційні скарги Комунального підприємства "КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АРБЄК" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 залишити без задоволення. 
                 2.Рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/9163/20 залишити без змін.  
           3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржників.     
4. Матеріали справи №910/9163/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст судового рішення складено 28.12.2020.  

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                В.В. Куксов