ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 р.	Справа № 645/4695/18	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1     на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мартинова О.М., м. Харків, повний текст складено 20.11.19 року по справі № 645/4695/18
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Державного інспектора митного посту "Щербаківка" Харківської митниці ДФС Шпакова Анатолія Володимировича      треті особи           Харківська митниця ДФС 
          про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС – Шапкова Анатолія Володимировича, в якому просив визнати дії Державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС Шпакова А.В., які полягають в зупинці, затриманні, митному огляді та складанні протоколу про порушення митних правил № 1045/80700/17 від 03.10.2017 року ОСОБА_1 під час його знаходження на митному посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС – протиправними; стягнути з державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС – ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань, витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 03.10.2017 року під час знаходження на лінії розмежування (у так званій нейтральній полосі) у пункті пропуску «Гоптівка» очікуючи свого родича, до ОСОБА_1 підійшов ОСОБА_3 та запропонував пройти з ним до зони митного контролю, де у подальшому провів митний огляд. На той момент в позивача була відсутня декларація, так як останній не мав наміру перетинати державний кордон, а просто чекав свого родича. ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3 що, у нього є грошові кошти в сумі 10000 доларів США. Після чого інспектор ОСОБА_3 запропонував позивачу пред`явити вміст дорожньої сумки, у якій як зазначено у протоколі, під рухомою підкладкою що підсилює дно знаходились кошти в сумі 42500 євро, у купюрах номіналом по 500 євро кожна. Після чого інспектором митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС ОСОБА_3 , за наслідками проведеного огляду особистих речей в ручній поклажі ОСОБА_1 , було складено протокол про порушення митних правил № 1045/80700/17 від 03.10.2017 року, а саме: за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України. Позивач вказує, що у Державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС України ОСОБА_3 , не було законних підстав для проведенню огляду ручної поклажі, отже відповідач діяв в супереч вимог ч. 1 ст. 339 МК України. При цьому, акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, за формою, затвердженого наказом Міністерством фінансів України № 636 від 30.05.2012 року, складений не був. Також в порушення ст. 494, 508, 511 МК України протокол про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі складений не був, в протоколі № 1045/80700/17 від 03.10.2017 року про порушення митних правил вказано, що товар вилучається за протоколом про порушення митних правил, що не узгоджується з нормами ст. 508, 511 МК України. Крім того, позивач звертає увагу, що протокол про порушення ОСОБА_1 митних правил від 03.10.2017 року за ч. 1 ст. 482 МК України, складався за відсутності свідка ОСОБА_4 , який вказаний в протоколі, що підтверджується відсутності його підпису у протоколі та відсутністю протоколу його опитування. Всі дії відповідача було здійснено всупереч порядку, встановленому чинним законодавством України, начебто на підставі листа з Управління СБ України в Харківської області від 03.10.2017 року № 70/14-11253, якого не існувало на момент проведення митного конторою відносно ОСОБА_1 . Позивач вважає, що такі дії Державного інспектора посту «Щербаківка Харківської митниці ДФС Шпакова А.В. були передчасними, створеними умисно, штучно та є незаконними.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.11.2019р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС – Шпакова Анатолія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Харківська митниця ДФС про визнання дій суб`єкта владних повноважень противоправними – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що  при ухваленні рішення суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, були недоведеними обставини, які сул першої інстанції вважав встановленими. Вказує, що законних підстав для проведення огляду ручної поклажі ОСОБА_1 03.10.2017 року у державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС ОСОБА_3 взагалі не було. Вказує, що враховуючи численні порушення Державним інспектором митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС ОСОБА_3 при зупинці, затриманні, митному огляді позивача  та складанні протоколу про порушення митних правил, беручи до уваги практику4 Європейського суду з прав людини, можна прийти до висновку, що дані дії Відповідача носять протиправний характер та порушують положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не надав належної правової оцінки викладеним обставинам і не застосував норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню. Просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року у справі №645/4695/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС Шпакова Анатолія Володимировича, за участю третьої особи Харківська митниця ДФС про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві. 
Позивач повідомлявся на адресу визначену в апеляційній скарзі, поштове відправлення повернулося з відміткою пошти : " адресат відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Тобто відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України позивач вважаються повідомленим належним чином.
Представник позивача про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлена  заздалегідь та належним чином, згідно поштового повідомлення про вручення, яке міститься в матеріалах справи (т. 3 а.с. 172).
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 03.10.2017 року приблизно о 14 год. 40 хв. через зону митного контролю пункту пропуску «Гоптівка» у напрямку руху із Російської Федерації до України у пішому порядку переміщувався громадянин України ОСОБА_1 .
При проведенні усного декларування на предмет переміщення через митний кордон України товарів (предметів), які заборонені (обмежені) до переміщення через митний кордон України, а також будь-якої зброї, боєприпасів, отруйних та вибухових речовин, наркотиків, валюти, культурних цінностей та інших предметів, які підлягають обов`язковому декларуванню, громадянин ОСОБА_1 , заявив інспектору митниці, що переміщує 10000 доларів США.
В відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що ОСОБА_3 за результатами відпрацювання системи управління ризиками ним було прийнято рішення про проведення митного огляду особистих речей зазначеного громадянина. При цьому, відповідач пояснив, що підставою для проведення митного огляду особистих речей зазначеного громадянина згідно з Переліком індикаторів ризику, які можуть використовуватись посадовими особами митниць для обрання форм та обсягів митного контролю на підставі результатів застосування системи управління ризиками, доведеного до митниці Державною фіскальною службою України, слугували серед іншого: нервова/нетипова поведінка особи, що перетинає кордон, під час спілкування з представниками митниці, можливе ввезення через митний кордон України товарів із ухиленням від оподаткування та можливе переміщення громадянином товарів не для особистих, сімейних чи інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, у напрямку в`їзду на митну територію України.
Під час митного огляду речей, які належать громадянину ОСОБА_1 о 14.45 год. 03.10.2017, на дні спортивної сумки, під елементом жорсткості (рухома підкладка, що підсилає дно), під особистими речами, додатково було виявлено приховані банкноти іноземної валюти номіналом по 500 євро загальною кількістю 42500 євро. Місце знаходження банкнот значно утруднювало їх виявлення при митному огляді.
Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 27.05.2008 №148 (із змінами) фізична особа резидент має право ввозити в Україну готівку в сумі, що переміщує в еквівалентні 10000 доларів, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро. Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 переміщував товари через митний кордон України з приховуванням від митного контролю з використанням способу, що утруднює їх виявлення.
За даним фактом співробітниками Харківської митниці ДФС відносно ОСОБА_1 було складено протокол №1045/80700/17 від 03.10.2017 року про порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України.
З протоколу №1045/80700/17 від 03.10.2017 року вбачається, що відповідно до ст. 511 Митного кодексу України було вилучено банкноти іноземної валюти – долари США (100 банкнот номіналом 100 доларів), що становить 10 000 доларів США, та банкноти іноземної валюти – євро (85 банкнот номіналом 500 євро), що становить 42 500 євро.100 банкнот номіналом 100 доларів США кількістю 10000,00 доларів США, 85 банкнот номіналом 500 євро кількістю 42500,00 євро).
Відповідно до статей  5,  11,  13 Декрету  Кабінету Міністрів України від 19.02.93 N 15-93 ( 15-93 ) "Про систему валютного регулювання і валютного контролю",  а також пункту  14  статті 7 та статті 44 Закону України "Про Національний банк України" розроблена  Інструкція про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, яка затверджена Постановою правління Національного банку України 27.05.2008 року №148 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.06.2008 року за №520/15211 (далі Інструкція №148).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши  рішення  суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.
Суд приймаючи оскаржену постанову виходив з того, що даний спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Визначення поняття "адміністративної справи" наведено у статті 4 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
При цьому, публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першої якої адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Разом з тим, порядок провадження у справах про порушення митних правил, процесуальні дії та порядок їх проведення, оскарження постанов у справах про порушення митних правил визначені Митним кодексом України.
Відповідно до статті 522 Митного кодексу України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468-470, 474, 475, 477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.
Справи про порушення митних правил, передбачені статтями 471-473, 476, 482-484 цього Кодексу, а також усі справи про порушення митних правил, вчинені особами, які не досягли 18-річного віку, розглядаються місцевими судами (суддями).
Згідно з частиною п`ятою статті 529 Митного кодексу України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.
Відповідно до частини третьої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності митних органів у справах про порушення митних правил, розгляд яких віднесено до компетенції митних органів, є адміністративними справами, а спори з приводу рішень, дій чи бездіяльності митних органів у справах про порушення митних правил, розгляд яких віднесено до компетенції місцевих судів, не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС – Шапкова Анатолія Володимировича, в якому просив визнати дії Державного інспектора митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС Шпакова А.В., які полягають в зупинці, затриманні, митному огляді та складанні протоколу про порушення митних правил № 1045/80700/17 від 03.10.2017 року ОСОБА_1 під час його знаходження на митному посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС – протиправними.
Колегія суддів зазначає, що оскільки дії відповідача щодо зупинки, затримання, митному огляді та складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для позивача та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.
Дії митного органу щодо зупинки, затримання, митному огляді та складання протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальними діями суб`єкта владних повноважень в межах справи про порушення митних правил.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17. 
Верховний суд зазначив, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для позивача та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.
При цьому, колегія суддів зазначає, що питання щодо конфіскованих вилучених грошових коштів позивача  було вирішено Апеляційним судом Харківської області у справі  № 640/17855/17.
Колегія суддів наголошує на тому, що дії відповідача по складанню протоколу про адміністративне правопорушення були предметом розгляду справи № 640/17855/17 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 1 596 925 грн. 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського районного суду м.Харкова від 26.01.2018 року про визнання ОСОБА_1 винним за ч.1 ст.483 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1596 925 (один мільйон п`ятсот дев`яносто шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 74 коп. із конфіскацією предмету порушення митних правил, а саме: грошових коштів у сумі 10000 доларів США, а також 42500 євро (еквівалент яких станом на 03 10 2017 року зазначений в постанові суду першої інстанції), - в частині накладення адміністративного стягнення змінити. Накласти на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави (реквізити сплати докладно зазначені в ухвалі суду першої інстанції) в розмірі еквівалентному 100 відсотків вартості безпосереднього предмету порушення митних правил, а саме 42500 євро, що становить 1330384 (один мільйон триста тридцять тисяч триста вісімдесят чотири) грн., 68 коп., з конфіскацією в дохід держави вилучених грошових коштів у сумі 42500 євро, що станом на 03.10.2017 року є еквівалентним 1330384,68 грн. та які відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 04 10 2017 року знаходяться на зберіганні Харківської митниці ДФС. Повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10000 доларів США, які відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 04 10 2017 року знаходяться на зберіганні у касі Харківської митниці ДФС. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова Апеляційного суду Черкаської області від 02 березня 2018 року по справі № 640/17855/17 набрала законної сили 02 березня 2018 року.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував, що відповідач, як посадова особа Харківської митниці ДФС вчиняючи дії щодо зупинки, затримання, митному огляді та складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 483 МК України у відношенні ОСОБА_5 - виконував не звичайні управлінські функції, а вчиняв  процесуальні дії у справі про порушення митних правил.
З урахуванням зазначеного те, що вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, будь які доводи сторін по справі щодо суті справи, не впливають на вирішення справи по суті.
Разом з тим, у відповідності до п.3 ч.2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За правилами ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України (у редакції, чинній на час апеляційного перегляду), суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.11.2019 року по справі № 645/4695/18  скасувати.
Провадження у справі закрити..
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  28.12.2020 року