ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 р.	Справа № 545/742/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами інспектора моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , Момота Тараса Григоровича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Стрюк Л.І.,  м. Полтава,  по справі № 545/742/20
          за позовом        ОСОБА_2  
          до       інспектора моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Олійника Максима Володимировича               
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Олійника  Максима Володимировича (надалі по тексту  відповідач), в якому просив суд:
-скасувати  постанову  про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення  у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн. серії ДП18 №685355.
Рішенням  Полтавського районного суду Полтавської області від 30.09.2020 року позов     ОСОБА_2 задоволено частково.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення  серії  ДП18 №685355 від 18.03.2020 року щодо ОСОБА_2 в частині накладення  адміністративного стягнення змінено та звільнено ОСОБА_2 від  адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП на  підставі ст.22 КУпАП за малозначністю скоєного, провадження по справі  закрито, обмежившись усним зауваженням.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення  справи, просить  рішення  Полтавського районного суду Полтавської  області  від  30.09.2020 року скасувати в частині накладення адміністративного стягнення,  постанову  про накладення  адміністративного стягнення серії  ДП18 №685355 скасувати повністю, провадження  у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного  правопорушення.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що приймаючи рішення про звільнення позивача від адміністративної відповідальності  обмежившись усним зауваженням суд першої інстанції вийшов за межі своїх  повноважень та втрутився в дискреційні повноваження відповідача. Також позивач зазначив, що відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП настає у разі  порушення правил  користування попереджувальними сигналами на початку руху чи зміні його напрямку, а в разі порушення    правил  користування попереджувальними сигналами при  перестроюванні   відповідальність за настає за ст. 125 КУпАП. 
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої  інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного  вирішення справи, просить скасувати  рішення  Полтавського районного суду  Полтавської області від 30.09.2020 року та прийняти нове  судове рішення, яким  повністю відмовити в задоволенні позову.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що приймаючи рішення про звільнення позивача від адміністративної відповідальності  обмежившись усним зауваженням суд першої інстанції вийшов за межі своїх  повноважень та втрутився в дискреційні повноваження відповідача.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача підлягають частковому задоволенню, вимоги апеляційної скарги  відповідача підлягають  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.03.2020 року  інспектором моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Олійником  Максимом Володимировичем  притягнуто ОСОБА_2 до  адміністративної  відповідальності  за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне  стягнення  у  вигляді  штрафу в розмірі 425 грн.
Згідно з постановою, ОСОБА_2 30.01.2020 року  об 10 год.49хв. в м. Полтава, рухаючись по вул. Європейській, при здійсненні повороту праворуч на вул. Героїв АТО,  подавши сигнал заздалегідь показником повороту, здійснив поворот праворуч без увімкненого покажчику повороту і закінчив цей маневр без увімкненого сигналу покажчика  правого повороту, та здійснив перестроювання праворуч не увімкнувши правий сигнал покажчика повороту, чим порушив вимоги п.9.2 б, п.9.4 ПДР.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки  позивач  частково виконав  вимоги ПДР, його наміри щодо виконання маневру були зрозумілі для інших учасників дорожнього руху, жодних наслідків  дане порушення правил не мало, то суд дійшов висновку про звільнення  позивача від  адміністративної відповідальності за малозначністю скоєного на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, провадження по справі  закрив.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до   ст. 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження  надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням  принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням  необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України приходить до висновку, що прийнято воно законно, виходячи з наступного.
Відповідно до     ст. 9 КУпАП    адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 30.01.2020 року  об 10 год.49хв. в м. Полтава, рухаючись по вул. Європейській, при здійсненні повороту праворуч на вул. Героїв АТО,  подавши сигнал заздалегідь показником повороту, здійснив поворот праворуч без увімкненого покажчику повороту і закінчив цей маневр без увімкненого сигналу покажчика  правого повороту, та здійснив перестроювання праворуч не увімкнувши правий сигнал покажчика повороту, чим порушив вимоги п.9.2 б, п.9.4 ПДР, за що притягнуто ОСОБА_2 до  адміністративної  відповідальності  за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне  стягнення  у  вигляді  штрафу в розмірі 425 грн.
Відповідно до ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно з п. 9.1 (а) ПДР попереджувальними сигналами є сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою.
Відповідно до п.9.2 (б) ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Відповідно до п. 9.4 ПДР подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
Таким чином, з системного аналізу вказаних норм випливає, що відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП настає у разі порушення водієм правил користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху  автомобіля.  
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі  обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно  до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже,  зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність  адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема,  пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
Перевіряючи обгрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП колегія суддів зазначає наступне.
Матеріали адміністративної справи містять відеозапис з нагрудної камери поліцейського на якому зафіксовано подію адміністративного  правопорушення.
Як вбачається з відеозапису фіксації правопорушення, що міститься в матеріалах справи, позивач, рухаючись по вул. Європейській, при здійсненні повороту праворуч на вул. Героїв АТО,  подавши сигнал заздалегідь показником повороту, здійснив поворот праворуч без увімкненого покажчику повороту і закінчив цей маневр без увімкненого сигналу покажчика  правого повороту, чим  порушив п. п.9.2 (б) , п. 9.4 ПДР.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що вина  позивача у вчиненні  адміністративного  правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП підтверджена належними і допустимими  доказами, а тому погоджується з висновками суду  першої інстанції про наявність  в діях позивача складу  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що його неправомірно притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки у разі порушення правил  користування попереджувальними сигналами при  перестроюванні   відповідальність настає за ст. 125 КУпАП колегія суддів вважає необгрунтованими та зазначає, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення    правил  користування попереджувальними сигналами під час зміни напрямку автомобіля, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що  відповідач неуповноважений  на винесення оскаржуваної постанови колегія суддів вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, ч.2 статті 122 КУпАП розглядають органи Національної поліції.
Відповідно до ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідач є працівником Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.
Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73 ( у редакції  наказу Національної поліції України від 20.02.2020 року №134) Департамент патрульної поліції є  міжрегіональним територіальним органом Національної поліції та, відповідно до покладених завдань, здійснює  провадження у справах про  адміністративні  правопорушення, віднесених до  компетенції Національної  поліції  України.
Отже, відповідач, як  працівник органу Національної поліції має  повноваження на винесення оскаржуваної постанови.
При цьому,  колегія суддів вважає  обгрунтованими доводи апеляційних скарг позивача та відповідача щодо помилкового застосування судом першої інстанції  приписів ст. 22 КУпАП, виходячи з наступного.
Відповідно до  ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. 
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що її приписи можуть бути застосовані органом, який  уповноважений  вирішувати справу про притягнення  правопорушника до  адміністративної відповідальності.  
Компетенція судів щодо розгляду справ про адміністративні  правопорушення  визначена ст. 221 КУпАП.
Приписами ст. 221 КУпАП не передбачено повноважень суду щодо розгляду справ про адміністративні  правопорушення, передбачені ч.2 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, ч.2 статті 122 КУпАП розглядають органи Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Отже, з системного аналізу наведених приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення слідує, що звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням можуть органи (посадові особи), уповноважені вирішувати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, якими є саме органи  Національної поліції.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За змістом ст. 286 КАС України місцеві загальні суди як адміністративні розглядають справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності та за наслідками розгляду яких місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, за приписами Кодексу адміністративного судочинства України місцевий суд як адміністративний може лише перевіряти оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень щодо законності та обгрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення  адміністративного стягнення, при цьому може змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.     
Відповідальність за вчинення  позивачем правопорушення передбачена ч.2 ст. 122 КУпАП, санкція якої не передбачає можливості застосування усного зауваження.
Враховуючи, що  приписи ст. 22 КУпАП можуть застосовувати ті органи до компетенції яких входить  розгляд справ про адміністративні  правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, якими є саме органи  Національної поліції, то приймаючи рішення по звільнення позивача  від адміністративної відповідальності суд першої інстанції вийшов за межі  своїх повноважень тим самим порушив ст. 22 КУпАП та помилково звільнив позивача  від адміністративної відповідальності обмежившись усним  зауваженням.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30.09.2020 року  прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315,  321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2  задовольнити частково.
Апеляційну скаргу інспектора моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Олійника Максима Володимировича задовольнити.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30.09.2020 року по справі № 545/742/20  скасувати.
Прийняти  постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до інспектора моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Олійника Максима Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко