Постанова 
Іменем України       
06 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 569/3537/19
провадження № 61-16008св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Ступак О. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у складі колегії суддів:Боймиструк С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_3 , про заборону здійснювати подальше будівництво.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на такі обставини. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є сусідами та проживають у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 . 04 лютого 2014 року Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради замовнику будівництва ОСОБА_2 видано будівельний паспорт забудови земельної ділянки 
№ 01-П/14 на реконструкцію житлового будинку з добудовою в трьох квартирному житловому будинку АДРЕСА_1 . На момент видачі вказаного будівельного паспорту відповідач мала всі необхідні документи на забудову, зокрема, свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 06 грудня 2013 року № НОМЕР_1, а саме: земельну ділянку, площею 0,029 га, розташовану на АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5610100000:01:028:0490, з цільовим призначенням - землі житлової забудови, для будівництва то обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 04 лютого 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № РВ 062140360258. Свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 06 грудня 2013 року № НОМЕР_1 видано ОСОБА_2 на підставі рішення Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року № 3301.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого 2017 року у справі № 569/16944/15-ц за позовом        ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Рівненської міської ради про скасування рішення Рівненської міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності, позов ОСОБА_1  задоволено - скасовано рішення Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року № 3301 «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки на АДРЕСА_2 » про передачу       ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки площею 290 кв. м на АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки 5610100000:01:028:0490), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2013 року, індексний номер: НОМЕР_1, а саме: на земельну ділянку площею 0,029 га, розташовану на АДРЕСА_2 та скасовано державну реєстрацію права власності   ОСОБА_2 на земельну ділянку, розташовану на АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 5610100000:01:028:0490, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 189240356101, проведену Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав. Це рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2017 року.
Оскільки     ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 та   ОСОБА_4 є співвласниками багатоквартирного житлового будинку, то і земельна ділянка, на якій розташований будинок, є у спільному користуванні.
В період з 08 до 20 листопада 2017 року спеціалістами Управління державного архітектурно-будівельного контролю було проведено позапланову перевірку на об`єкті «Реконструкція житлового будинку з добудовами» за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами перевірки було складено акт № 38-ПП. У письмових поясненнях від 16 листопада 2017 року до вказаного акта     ОСОБА_2  зазначала, що на момент проведення перевірки будівельні роботи не проводяться, а в подальшому будівельні роботи (добудова частини будинку) буде здійснюватись на підставі повідомлення про початок будівельних робіт від 05 лютого 2014 року № РВ 062140360258. Отже, відповідач має намір продовжити будівництво. Крім того, відповідач без належних дозволів та без погодження з співвласниками будинку побудувала огорожу (паркан) з фундаменту та бетонних блоків чим відгородила місце майбутнього будівництва. На підтвердження наведеного 12 лютого 2018 року ОСОБА_2  було вручено припис № 144-ДК/59Пр/03/01/-18 про усунення порушень вимог земельного законодавства шляхом проведення демонтажу існуючих огорож (паркан).
Наявність дозволу на будівництво (будівельний паспорт), повідомлення про початок будівельних робіт, капітальна огорожа (паркан) та намір завершити будівництво в майбутньому неминуче призведе до порушення прав та законних інтересів інших співвласників багатоквартирного будинку, зокрема позивача.
У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просила суд: заборонити відповідачу здійснювати подальше будівництво та реконструкцію квартири  АДРЕСА_3 , що розташована на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони не надали суду доказів того, що земельна ділянка знаходиться в їх власності чи користуванні, тобто не надали державного акта на право володіння чи право користування земельною ділянкою і органами місцевого самоврядування не встановлено в натурі меж даної ділянки, тому вимога позивача про заборону здійснювати подальше будівництво є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 25 липня 2019 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Заборонено ОСОБА_2 подальше будівництво та реконструкцію квартири АДРЕСА_3 , що розташована на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що доказів передачі земельної ділянки комунальної власності у власність чи користування співвласників житлового будинку не надано, відповідач не є власником частини земельної ділянки, яка виділялась їй під реконструкцію частини будинку, тому право за захистом якого звернулась ОСОБА_1 є порушеним та підлягає захисту.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову Рівненського апеляційного суду від 25 липня 2019 рокускасувати, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 квітня 2019 року залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що спірний житловий будинок є садибним, у будинку об`єднання співвласників не створювалося, у спільне користування земельна ділянка не передавалася, прибудинкова територія за будинком не закріплювалася, тому спірний житловий будинок не є багатоквартирним. Сформована на дату продажу земельна ділянка перебуває у правомірному користуванні заявника, на що апеляційний суд не звернув уваги.
На думку заявника апеляційний суд перебрав повноваження органів виконавчої влади, обмежив заявника у реалізації правомочностей власника, передбачених статтями 319, 383 ЦК України, помилково вважав преюдиційними обставини, встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого 2017 року у справі № 569/16944/15-ц. Позивач не довела, що реконструкцією квартири заявник порушує її права чи інтереси.
У вересні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від  ОСОБА_3 , в якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
У вересні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від  ОСОБА_1 , в якому вона просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2019 рокувідкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у серпні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до частини першої статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзивів на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживають у багатоквартирному житловому будинку  АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 в цьому будинку на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В. М. зареєстрованим в реєстрі № 1106 (а. с. 5).
Власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І. зареєстрованим в реєстрі № 1816 (а. с. 7).
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_6 , яка належить їм та на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 1995 року (а. с. 7).
04 лютого 2014 року Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради замовнику будівництва ОСОБА_2 видано будівельний паспорт забудови земельної ділянки № 01-П/14 на реконструкцію житлового будинку з добудовою в трьох квартирному житловому будинку АДРЕСА_1 (а. с. 8).
04 лютого 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № РВ 062140360258 (а. с. 9).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 травня 2017 року № 87068794, за  ОСОБА_2 зареєстровано земельну ділянку, кадастровий номер 5610100000:01:028:0490, цільове призначення - землі житлової забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою АДРЕСА_2 , підстава скасування реєстрації - рішення Рівненського міського суду від 02 лютого 2017 року (а. с. 10).
Рішенням Рівненського міського суду від 02 лютого 2017 року у справі № 569/16944/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рівненської міської ради скасовано рішення Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року № 3301 про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки площею 290 кв. м на АДРЕСА_2 (кадастровий номер 5610100000:01:028:0490), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 06 грудня 2013 року, індексний номер: НОМЕР_1, на земельну ділянку площею 0,029 га, розташовану на АДРЕСА_2 та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку. Вказане рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року (а. с. 12-14).
Згідно з пунктом 1, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Отже, житловий будинок, право власності на квартири у якому належить сторонам та третій особі, є багатоквартирним.
Згідно з частиною четвертою статті 26, частини першої статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).
Відповідно до пункту 2.1 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерстварегіонального розвитку, будівництвата житлово-комунальногогосподарства України від 05 липня 2011 року № 103 (у редакції наказу Міністерства регіональногорозвитку, будівництвата житлово-комунальногогосподарства України від 25 лютого 2013 № 66) обов`язковою умовою його видачі є засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію.
Отже, здійснювати забудову або реконструкцію в даному випадку може особа, яка має право власності або користування земельною ділянкою оформленою належним чином, відведеною під забудову і обслуговування частини житлового будинку.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, урахувавши рішення Рівненського міського суду від 02 лютого 2017 року та те, що спірний будинок є багатоквартирним, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки земельна ділянка комунальної власності у власність чи користування співвласникам спірного житлового будинку не надавалась, тому у відповідача відсутні правові підстави для здійснення відповідного будівництва та реконструкції.
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про вихід апеляційного суду за межі повноважень та неправильне застосування норм статей 319, 383 ЦК України.
Задоволення позову у вигляді заборони  ОСОБА_2 подальшого будівництва та реконструкції квартири АДРЕСА_3 вирішено наявний між сторонами спір. Така заборона не має загального характеру, а стосується лише здійснення реконструкції шляхом забудови спірної земельної ділянки, що перебуває у користуванні сторін. Обраний позивачем спосіб захисту передбачений статтею 16 ЦК України.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність рішення суду, яким надано належну оцінку всім обставинам справи, аргументи учасників справи перевірено, а зводяться до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права та до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до правил частини першої статі 400 ЦПК України виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Отже, у цій справі встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки відсутні підстави для їх скасування.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Рівненського апеляційного суду від 25 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
 
                                                                                                                        Г. В. Коломієць
 
                                                                                                                        О. В. Ступак