ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2020 р. 	Справа № 440/319/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Донець Л.О. ,  Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 22.04.20 року по справі № 440/319/20
за позовом            фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до            Управління Держпраці у Полтавській області                    
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області від 13.12.2019 р. № ПЛ5724/168/АВ/П/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190,00 грн.  
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року у справі №440/319/20 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Полтавській області від 13.12.2019 № ПЛ5724/168/АВ/П/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190,00 грн.
Відповідач, Управління Держпраці у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, яким завчасне повідомлення роботодавця про здійснення заходів державного нагляду (контролю) чинним законодавством не передбачено. Зазначає, що в ході такого відвідування встановлено факт використання позивачем праці ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин, чим порушено вимоги частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України. Просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року у справі № 440/319/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу Управління Держпраці в Полтавській області від 20.11.2019 р. № 254П та направлення на проведення заходу державного контролю від 21.11.2019 р. №2139 головним державним інспекторам Братусь Л.О., Козубенко Б.В. та Черкаській А.М. доручено проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 (а.с. 34-35).
За результатами відповідного заходу складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 27.11.2019 р. № ПЛ5742/168/АВ (надалі по тексту - акт інспекційного відвідування), яким зафіксовано порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Так, з метою проведення інспекційного відвідування 22.11.2019 р. об 11.00 годині інспекторами праці здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Під час виходу було встановлено, що в магазині у відділі гастрономії здійснювала продаж продуктів харчування (кава, ковбаса, хліб, тощо) та прийом товару (хлібобулочні вироби) громадянка, яка в усній розмові представилась ОСОБА_2 . В усній розмові гр. ОСОБА_2 повідомила, що працює у цьому магазині у ФОП ОСОБА_3 згідно трудового договору у лікеро-горілчаному відділі, а у відділі гастрономії здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , яка на даний час вийшла до банку та попросила її підмінити на час відсутності. Від надання письмових пояснень гр. ОСОБА_2 відмовилася. Об 11:20 ФОП ОСОБА_1 прибула до магазину та в усній розмові повідомила, що здійснює торгівлю самостійно у відділі гастрономії магазину. Крім того, зазначила, що зранку 22.11.2019 була відсутня по особистих справах і на час своєї відсутності попросила себе підмінити гр. ОСОБА_2 для того, щоб не втрачати денну виручку і не залишати мешканців мікрорайону без хліба. 25.11.2019 ФОП ОСОБА_1 надано письмові пояснення наступного змісту: "Під час здійснення перевірки інспекторами було встановлено факт отримання хлібної продукції та її реалізації продукції ОСОБА_2 . По даному факту повідомляємо Вас, що ОСОБА_2 не має жодних трудових відносин до ФОП ОСОБА_1 , вона є найманим працівником ФОП ОСОБА_3 на підставі трудового договору. Відповідно в межах здійснення своїх службових обов`язків ОСОБА_2 отримала та реалізовувала продукцію, яка належить її роботодавцю. ФОП ОСОБА_1 здійснює свою підприємницьку діяльність одноособово без найманих працівників". В ході проведення інспекційного відвідування документи щодо оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 не надано (відсутні). Викладене вище дає підстави вважати, що гр. ОСОБА_2 було допущено 22.11.2019 р. до роботи ФОП ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин (а.с. 38-40).
Управлінням Держпраці у Полтавській області прийнято припис від 27 листопада 2019 року № ПЛ5724/168/АВ/П про усунення виявлених порушень (а.с. 43-45).
06.12.2019 р. позивачем подано до Управління Держпраці в Полтавській області заперечення на акт інспекційного відвідування, за результатами розгляду яких листом від 11.12.2019 р. №0212/8260 повідомлено, що останні як зауваження додані до акту та є його невід`ємною частиною (а.с. 41-42).
09.12.2019 р. позивачем подано до Управління Держпраці в Полтавській області зауваження до припису разом з додатками, які просила врахувати  та переглянути припис (а.с. 46-48)
Станом на 09.12.2019 р. підписані примірники акту та припису відповідачеві не повернуті, про що складено акт від 09.12.2019 р. № ПЛ5724/168/АВ-ВП (а.с. 49).
Листом від 04.12.2019 р. №02-12/7947 позивача повідомлено, що отримання вказаного вище акту інспекційного відвідування дає підстави для розгляду справи про накладення штрафу згідно ст. 265 КЗпП України у термін, визначений Порядком накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (а.с. 50), що направлено з рекомендованим повідомленням та отримано 06.12.2019 р.
За результатами розгляду справи про накладення штрафу Управлінням Держпраці у Полтавській області винесено постанову про накладення штрафу від 13 грудня 2019 року № ПЛ5742/168/АВ/П/ТД-ФС, якою за порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено на позивача штраф у розмірі 125190 грн (а.с. 51-52).
Позивач не погодився із постановою від 13.12.2019 року № ПЛ5742/168/АВ/П/ТД-ФС, звернувся до суду з позовом.          
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що застосування штрафних санкцій до позивача є неправомірним та необґрунтованим. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного. 
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (надалі - Закон №877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
За приписами частини четвертої статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
При цьому відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.          
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених, зокрема,  Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" /в редакції станом на момент спірних правовідносин/.
Відповідно до п. 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до п. 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав: 
1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 
2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 
3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 
4) за рішенням суду; 
5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; 
6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДПС та її територіальних органів про:
- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;
- факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;
- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;
Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:
- роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної;
- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;
- роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;
- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;
- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився;
- роботодавців, в яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення зароітної плати становить менше суми нарахованої індексації;
- роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;
- роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;
7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;
8) за дорученням Прем`єр-міністра України;
9) за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;
10) за запитом народного депутата;
11) у разі невиконання вимог припису.
У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б наявність конкретної підстави для проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , передбаченої пунктом 5 Порядку №823.
Згідно з п. 8 Порядку № 823 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Відповідно до п. 9 Порядку № 823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису.
Колегія суддів зазначає, що законодавець чітко визначив, що до початку проведення інспекційного відвідування інспектор праці зобов`язаний пред`явити службове посвідчення та направлення для проведення відповідного заходу.
Всупереч викладеним нормам відповідачем не долучено до матеріалів справи належних до допустимих доказів дотримання вказаних вимог Порядку № 823. Між тим, самим актом інспекційного відвідування зафіксовано, що такий захід розпочато об 11:00, тоді як ФОП ОСОБА_1 прибула до магазину об 11:20.
У відповідності до ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. 
Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 року штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.    
Судовим розглядом встановлено, що підставою прийняття оскаржуваної постанови є висновок Управління Держпраці у Полтавській області, що позивачем допущено до виконання робіт працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, чим порушено вимоги частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України.
Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що актом інспекційного відвідування посадовими особами відповідача зафіксовано, що під час виходу на перевірку було встановлено, що в магазині, за адресою АДРЕСА_1 , магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", у відділі гастрономії здійснювала продаж продуктів харчування (кава, ковбаса, хліб, тощо) та прийом товару (хлібобулочні вироби) громадянка, яка в усній розмові представилась ОСОБА_2 . В усній розмові гр. ОСОБА_2 повідомила, що працює у даному магазині у ФОП ОСОБА_3 згідно трудового договору у лікеро-горілчаному відділі, а у відділі гастрономії здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , яка на даний час відлучилася до банку та попросила її підмінити на час відсутності. Від надання письмових пояснень гр. ОСОБА_2 відмовилася.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем використання праці ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_1 не зафіксовано документально. Відображений у акті інспекційного відвідування факт перебування у приміщенні магазину під час проведення заходу державного контролю ОСОБА_2 не є беззаперечним свідченням працевлаштування цієї особи у ФОП ОСОБА_1 , адже у ході інспекційного відвідування не встановлено та не зафіксовано фактів здійснення ОСОБА_2 розрахункових операцій, розвантаження/навантаження товарів в якості виконання роботи для позивача, отримання чи підписання документів від імені підприємця, не відібрано пояснень від вказаної особи тощо. Крім того, відповідачем не спростовано надані позивачем докази на підтвердження працевлаштування ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_3 (що помилково зазначена в акті як ОСОБА_3 ), яка здійснює свою діяльність в одному приміщенні із позивачем. Твердження відповідача в акті інспекційного відвідування про встановлення: "що в магазині у відділі гастрономії здійснювала продаж продуктів харчування (кава, ковбаса, хліб, тощо) та прийом товару (хлібобулочні вироби) громадянка, яка в усній розмові представилась ОСОБА_2 " є необґрунтованими, оскільки уповноваженими особами відповідача під час такого інспекційного відвідування жодним чином не встановлено особу ОСОБА_2 на підставі належних документів, які посвідчують особу. Крім того, відповідачем жодним чином не підтверджено факту "продажу продуктів харчування (кава, ковбаса, хліб, тощо) та приймання товару (хлібобулочні вироби)", як і не встановлено відповідачем, кому належить такий товар згідно первинних документів, які є належними доказами в даному випадку.  
Тобто, твердження відповідача, викладені в акті інспекційного відвідування щодо здійснення ОСОБА_2 (яка належним чином не встановлена)  продажу продуктів харчування та приймання товару (який не підтверджено первинними та розрахунковими документами) від іменні ФОП ОСОБА_1 (без належного підтвердження самого факту реалізації та приймання товару та без підтвердження належності такого товару ФОП ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_3 , відносно якої позивачем надавалися документи) є лише припущенням відповідача про використання ФОП ОСОБА_1 праці ОСОБА_2 в момент інспекційного відвідування.
З матеріалів справи встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договір суборенди від 01.01.2019 р., предметом якого є надання в оренду 21 кв.м для здійснення підприємницької діяльності в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-18). Також між вказаними суб`єктами господарювання укладено 01.09.2019 р. договір про співробітництво з метою розвитку власного бізнесу та підвищення його ефективності (а.с. 21). Також, колегія суддів встановила, що між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено 01.10.2013 року трудовий договір (а.с. 24), про правовідносини в межах якого ФОП ОСОБА_3 подається відповідна податкова звітність (а.с. 76-79).
Крім того, до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в ході інспекційного відвідування вказаного об`єкту уповноваженими особами відповідача проведено відібрання пояснень в особи, яка, на думку інспекторів відповідача працювала у позивача без оформлення трудового договору, а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування до позивача санкції, передбаченої абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України.
У відповідності до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції у тому, що у відповідача не було належних правових підстав для висновку про встановлення факту допуску позивачем працівника ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору у порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП і висновок про фактичне перебування ОСОБА_2  у трудових відносинах з позивачем ґрунтується лише на припущеннях працівників Управління Держпраці, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що застосування штрафних санкцій до позивача є неправомірним та необґрунтованим. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо скасування постанови Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу від 13.12.2019 р. № ПЛ5724/168/АВ/П/ТД-ФС.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року у справі № 440/319/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 по справі № 440/319/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	Л.О. Донець    Я.М. Макаренко