П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3685/20	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                  Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :
29 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ВЧ НОМЕР_1 в якій просив:
-          визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 05.04.2017 по 29.02.2020 включно;
-          стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.04.2017 по 29.02.2020 включно в сумі 121  245,33 грн з урахуванням відрахувань.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому в період з 05.04.2017 по 29.02.2020 не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу щодо зазначеного періоду є січень 2008 року, оскільки саме тобі відбулося підвищення його посадового окладу. Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку сума індексації, що підлягає виплаті, становить 121  245,33 грн.
Відповідачем у визначений судом першої інстанції строк відзив на позовну заяву не надано. До суду даний відзив надійшов 13.07.2020, тобто після прийняття оскаржуваного рішення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення  за період з травня 2017 року по жовтень 2018 року. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період травня 2017 року по жовтень 2018 року. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Зокрема, апелянт зазначає, що визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу) військовослужбовця. Нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру його посадового окладу. Виходячи зі змісту п.5 Порядку №1078 та враховуючи, що останнє перед періодом з 05.04.2017 по 28.02.2018 підвищення посадових окладів військовослужбовців відбулося 01.01.2008 згідно постанови Кабміну України №1294, то базовим місяцем індексації в даному випадку має бути січень 2008 року. Віднесення питання розрахунку належної позивачу суми індексації грошового забезпечення чи визначення базового місяця до дискреції відповідача є неефективним захистом прав позивача.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення  в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
На підтвердження своєї позиції ВЧ НОМЕР_1 зазначила, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у квітні 2017 року – лютому 2018 року у Міноборони не було. Враховуючи факт прийняття постанови №704, березень 2018 став базовим для розрахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, а тому позивачу з 01.03.2018 індексацію виплачували відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується довідкою від 07.07.2020 №475/13-407.  Наданий позивачем розрахунок суми індексації, що підлягає виплаті, не відповідає вимогам чинного законодавства та є необ`єктивним. Крім того, зазначені дії щодо розрахунку та визначення суми індексації є дискреційними повноваженнями відповідача. Також позивачем при зверненні до суду апеляційної інстанції заявлено вимоги, що не були заявлені до суду першої інстанції, зокрема, позивач вимагає зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити дії щодо виплати суми індексації 121  245,33 грн із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року та березня 2018 року.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
15 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до ВЧ НОМЕР_1 з проханням нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 31.03.2017 по 28.02.2018 в сумі 42  708,64 грн, з 01.03.2018 - провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року). Крім того, просив надати довідки відповідно до переліку (а.с. 10).
Листом від 19.03.2020 №475/4/569 ВЧ НОМЕР_1 надала відповідь на звернення позивача, у якому зазначила, що нарахування та виплата індексації позивачу за вказаний період здійснювалася відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку №1078, роз`яснень Департаменту фінансів Міноборони від 04.01.2016 №248/3/9/1/2, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви (а.с. 11).
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 19.03.2020 №475/4/565 ОСОБА_1 у період з 31.03.2017 до 28.02.2018 індексацію грошових доходів у ВЧ НОМЕР_1 не отримував. При цьому з 01.03.2018 до цього часу зазначеній особі індексація грошового забезпечення виплачувалася відповідно до діючого законодавства (а.с. 22).
З довідки ВЧ НОМЕР_1 від 07.07.2020 №475/13-407 вбачається, що ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по березень 2018 року індексація не виплачувалася, за період з березня 2018 року по березень 2020 року (встановлено базовий місяць березень 2018 року) виплачено індексацію в розмірі 2344,94 грн (а.с. 101). 
Згідно картки особового рахунку ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення не нараховувалась протягом 2017 року та у січні - жовтні 2018 року, в подальшому, а саме з листопада 2018 року індексація нараховувалась та виплачувалась (а.с.19-21).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог законодавства проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. В зв`язку із не нарахуванням та невиплатою  позивачу індексації грошового забезпечення за період з травня 2017 року по жовтень 2018 року, суд вважав протиправною бездіяльність відповідача та задовольнив позовні вимоги лише за вказаний період.  
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за період з листопада 2018 року по лютий 2020 року, суд першої інстанції виходив з доведеності факту нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за вказаний період. 
Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 по справі №420/3685/20 та задовольнити його вимоги.
При цьому ОСОБА_1 на стадії апеляційного перегляду вимога щодо зобов`язання вчинити певні дії сформовано в іншому вигляді, зокрема заявлено стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 05.04.2017 по 29.02.2020 включно в сумі 121  245,33 грн із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін  (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 05.04.2017 по 28.02.2018 – січня 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 29.02.2020 – березня 2018 року з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови Кабміну України від 17.07.2003 №1078.
Оскільки суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції (ч. 5 ст. 308 КАС України), в задоволенні апеляційної скарги в цій частині слід відмовити.
Крім того, враховуючи, що апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в цілому, судова колегія вважає за можливе надати правову оцінку оскаржуваним правовідносинам по суті вимог, сформованих в позовній заяві.
Судова колегія вважає, що для правильного вирішення оскаржуваних правовідносин слід встановити наявність протиправних дій відповідача по відношенні до позивача, що проявилися у нарахуванні та виплаті не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 05.04.2017 по 29.02.2020, а також підстави щодо стягнення на користь ОСОБА_1 індексації в розмірі 121  245,33 грн.
Наявні в матеріалах докази, а саме довідка ВЧ НОМЕР_1 від 19.03.2020 №475/4/565 підтверджує, що позивач у період з 31.03.2017 по 28.02.2018 не отримував індексацію грошового забезпечення у ВЧ НОМЕР_1 .
Відповідно до   ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03 липня 1991 року № 1282-XII   (далі - Закон України № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до   ст.2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону України № 1282-XII   передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього   Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений   постановою Кабміну України від 17.07.2003 року № 1078   (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п.2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Пунктом 6 Порядку № 1078 визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Посилання ВЧ НОМЕР_1 на положення     ч.6 ст.5 Закон України № 1282-XII, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення,   згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, є необґрунтованими.
Судова колегія відхиляє вищенаведені доводи, адже вони не відповідають нормам   Закону № 1282-XII   та п. 11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до   Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, що відповідає висновкам суду першої інстанції. 
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі “Кечко проти України” (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. 
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Судова колегія зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 , відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.
Крім того, безпідставними є посилання ВЧ НОМЕР_1 на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно яких визначено не нараховувати індексацію до окремого роз`яснення.
Обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений   Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”   та   Законом України “Про індексацію грошових доходів населення”. В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.
За таких умов, доводи ВЧ НОМЕР_1 щодо правомірності її дій пов`язаних з невиплатою індексації позивачу в період з 05.04.2017 по 28.02.2018 є помилковими.
Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що у вищевказаний період відповідачем допущено саме протиправну бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.
Щодо періоду з 01.03.2018 по 29.02.2020 судова колегія вбачає відповідність дій відповідача нормам чинного законодавства, що підтверджується наступним.
Відповідно до п.5 Порядку №1078 зі змінами згідно постанови Кабміну України “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів” від 09.12.2015 року №1013 (постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 року) передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. 
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Враховуючи вищенаведене, вбачається, що підставою для прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 (фактично визначення базового місяця) є підвищення посадових окладів особи. 
При цьому зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
З 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабміну України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Таким чином, для оскаржуваного періоду з березня 2018 до лютого 2020 року включно індекс споживчих цін за 1 або 100 слід прийняти в березні 2018 року.
Статтею 4 Закону України № 1282-XII       передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом   № 911-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності 01.01.2016).
Згідно офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 2018 року 100,0%, в липні 2018 року 99,3%, в серпні 2018 року 100,0%, в вересні 2018 року 101,9%, в жовтні 2018 року 101,7% (а.с. 115).
Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року (п.1-1 Порядку №1078).
Враховуючи зазначене, грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з березня по жовтень 2018 року індексації не підлягає. Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію доходу позивача за вказаний період.
Суд першої інстанції вищевказаних обставин не з`ясував, що призвело до помилкового задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 вчинити дії в період з березня по жовтень 2018 року.
Судова колегія враховує, що відповідачем до відзиву на позовну заяву надано довідку від 07.07.2020 №475/13-407 про нараховану та виплачену ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення (за період з 05.04.2017 по 29.02.2020), відповідно до якої з грудня 2018 року по лютий 2020 року йому виплачено 2131,68 грн (а.с. 58).
Розрахунок суми 2131,68 грн. відповідає положенням Закону України № 1282-XII та Порядку   № 1078, що свідчить про відповідність дій відповідача чинним нормам законодавства України під час нарахування індексації грошового забезпечення позивачу в період з листопада 2018 року по лютий 2020 року включно.
За таких умов суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо наявності підстав для відмови в задоволені вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з листопада 2018 року по лютий 2020 року включно.
На думку судової колегії вимоги позивача щодо стягнення на його користь розрахованої ним суми індексації є передчасними, оскільки на даний момент ВЧ НОМЕР_1 не здійснено її розрахунку та виплати на користь ОСОБА_1 , а отже не допущено відповідних протиправних дій.
Апелянтом жодним чином не доведено, що відповідачем буде помилково розраховано відповідні суми індексації.
Питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації також є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
Крім того, судова колегія враховує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі 240/11882/19.
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
За таких умов, з урахуванням положень Порядку № 1078, Закону України № 1282-XII та встановленої протиправної бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 05.04.2017 по 28.02.2018, належним є зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 вчинити відповідні дії за вказаний період, оскільки задоволення позовних вимог в такому вигляді не порушує дискреційні повноваження ВЧ НОМЕР_1 .
Відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період. Підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині судова колегія не вбачає.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 04 травня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року – скасувати з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) за період з 05 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 05 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька
Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія
          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко