ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3521/20 Справа № 2-2928/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 2-2928/11 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2019 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 08 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2011 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 31434,17 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.08.2018 року. В порушення умов договору відповідач зобов`язання з повернення кредиту належним чином не виконала, що призвело до того, що станом на 04.07.2011 року сума заборгованості за кредитним договорам становила 56754,07 доларів США, з яких 28293,79 доларів США – заборгованість за кредитом, 10710,79 доларів США – заборгованість за процентами; 2911,75 доларів США – заборгованість з комісії; 12105,29 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,37 доларів США – штраф (фіксована частина), 2701,08 доларів США – штраф (процентна складова). 
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 , тому в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 56754,07 доларів США, тому Банк просив суд звернути стягнення на вказану квартиру з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом та з будь-якою особою з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, тощо. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, знявши їх з реєстраційного обліку та стягнути судові витрати.
Уточнивши 24 червня 2015 року позовні вимоги та змінивши предмет позову позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року у розмірі 140861,94 доларів США, що за курсом 21,08 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2015 року, складає 2969369,61 грн., з яких 28852,95 доларів США – заборгованість за кредитом; 22965,29 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом; 6190,92 доларів США – заборгованість з комісії за користування кредитом; 76133,77 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 11,86 доларів США – штраф (фіксована частина) та 6707,15 доларів США – штраф (процентна складова).
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року, яка виникла станом на 02.06.2015 року, в сумі 81818 доларів США 24 центи, з яких: 28 852 долари США 95 центів – заборгованість за кредитом, 22965 доларів США 29 центів – заборгованість по процентам за користування кредитом; 30 000 доларів США– пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», судовий збір в сумі 3114 гривень 75 коп.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що відповідач по справі не був повідомлений належним чином про розгляд справи.
Зауважує на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання відповідача та її представника про зміну експертної установи задля проведення судово-економічної експертизи, оскільки визначена Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут судових експертиз» вартість проведення вказаної експертизи в сумі 26026 грн. є значно завищеною, та відповідач не в змозі її оплатити.
Представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення проігноровано заяву відповідача про застосування строків позовної давності та не надано оцінки вказаній заяві, не з`ясовано питання щодо отримання чи неотримання відповідачем вимоги про дострокове погашення кредиту, та прийнято розрахунок заборгованості позивача, який не є належним доказом по справі, оскільки підписаний невідомою особою, не містить печатки, підпису головного бухгалтера та не містить бухгалтерських документів первинного обліку.
Також апелянт зауважує на тому, що заявлені позовні вимоги позивача про стягнення комісії є необґрунтованими, оскільки позивач в кредитному договорі не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 та її представника – ОСОБА_3 , які, кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника АТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.І., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Апеляційна скарга представника відповідача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача та представника відповідача, без належного повідомлення їх про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу або ж її представнику судової повістки про призначення справи до розгляду на 08 травня 2019 року, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору. У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань та їх розмір.
В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року позивач ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 31434,17 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.08.2018 року (том 1 а.с.11-13).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 (том 1 а.с.14-15).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконувала, у звязку з чим, відповідно до розрахунків позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року становить 140861,94 доларів США, що за курсом 21,08 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2015 року, складає 2969369,61 грн., з яких 28852,95 доларів США – заборгованість за кредитом; 22965,29 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом; 6190,92 доларів США – заборгованість з комісії за користування кредитом; 76133,77 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи: 11,86 доларів США – штраф (фіксована частина) та 6707,15 доларів США – штраф (процентна складова).
За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Колегією суддів встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу, у зв`язку з чим, відповідно наданого позивачем розрахунку, який перевірено колегією суддів та колегія суддів вважає його вірним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 28 099,47 доларів США. 
При цьому колегія суддів не може погодитись із визначеним позивачем розміром заборгованості по процентами за користування кредитними коштами та пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, з огляду на наступне.
У відповідності до положень ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Такі висновки щодо застосування вказаних норм є сталими та викладені Верховним Судом у Постанові від 04 липня 2018 року у праві № 310/11534/13-ц, провадження № 14-15цс/18, Постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 384/598/14-ц, провадження № 61-3113св19, Постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц, провадження №14-402цс18.
Крім того, у Постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Виходячи з пункту 8.1 кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами нараховуються до дати погашення кредиту, тобто 04.08.2018 року, включно.
При цьому, 27 жовтня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, комісії за користування кредитними коштами та неустойки за порушення умов договору шляхом стягнення з позичальника ОСОБА_4 коштів у судовому порядку.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів та комісії за користування кредитом, а також нарахування неустойки, передбаченої умовами договору за неналежне виконання зобов`язання.
У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення до суду з позовом.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, з вказаних норм слідує, що після пред`явлення вимоги про дострокове повернення боргу позивач має право вимоги, виходячи з передбачених ст. 625 ЦК України положень, тобто, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання судового рішення та три проценти річних, проте, таких вимог банком не заявлялося.
Такий правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.
Як вбачається із матеріалів справи, станом на 27 жовтня 2011 року, а саме на момент звернення позивача до суду з даним позовом, заборгованість відповідача за кредитним договором становила 56754,07 доларів США, з яких 28293,79 доларів США – заборгованість за кредитом, 10710,79 доларів США – заборгованість за процентами; 2911,75 доларів США – заборгованість з комісії; 12105,29 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,37 доларів США – штраф (фіксована частина), 2701,08 доларів США – штраф (процентна складова).
При цьому, уточнивши 25.01.2012 року позовні вимоги позивач зменшив розмір позовних вимог та визначив розмір заборгованості у 43553,69 доларів США, з яких 28099,47 доларів США – заборгованість за кредитом, 6881,59 доларів США – заборгованість за процентами; 1862,13 доларів США – заборгованість з комісії; 4606,41 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,61 доларів США – штраф (фіксована частина), 2072,48 доларів США – штраф (процентна складова).
Однак, після дострокової вимоги позивача 27.10.2011 року про повернення заборгованості за кредитом, уточнивши 24 червня 2015 року позовні вимоги та змінивши предмет позову позивачем, в порушення ч. 2 ст. 1050 ЦК України, нараховано 22965,29 доларів США – заборгованості по процентам за користування кредитом та 76133,77 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором станом на 02.06.2015 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6881,59 доларів США за період з 04.08.2008 року по 04.07.2011 року та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 4606,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на момент ухвалення судом апеляційної інстанції рішення, становить 130 822,04 грн. (1доллар США=28,40 грн.), які визначені позивачем з дотриманням вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки, звернувшись до суду 27.10.2011 року з позовом про дострокове повернення кредиту і нарахованих процентів, позивач змінив строк кредитування, в межах якого можуть нараховувати проценти за користування кредитними коштами та пеня.
При цьому пеня була нарахована позивачем у межах строку позовної давності за основною вимогою (по стягненню кредиту та процентів за користування кредитом) та обмежувалась останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду.
Щодо заявлених позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії та штрафів, колегія суддів вважає зауважити наступне.
Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 1521/5041/12-ц, в Постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-ц, та в Постанові від 16 травня 2018 року по справі № 548/264/15-ц, яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, враховується колегією суддів при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Так, пунктом 6.4. кредитного договору № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.
Пунктом 8.4. вказаного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.
Враховуючи викладене, колегією суддів встановлено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не можливе, такі обставини свідчать про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому вимоги в частині стягнення з відповідача сум штрафів: 11,86 доларів США – штраф (фіксована частина) та 6707,15 доларів США – штраф (процентна складова), задоволенню не підлягають.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначати, що відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, Постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі № 367/1651/15-ц, провадження № 61-10485св18, Постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 486/1882/15-ц, провадження № 61-10481св18, сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому не підлягає стягненню з позичальника.
Банк, визначаючи суму заборгованості за кредитом, як одну із його складових зазначив заборгованість за комісією за користування кредитом.
Зважаючи на розмір окремих складових кредитної заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 6190,92 дол. США є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають, у зв`язку чим в цій частині заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача.
При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання відповідача та її представника про зміну експертної установи задля проведення судово-економічної експертизи, оскільки визначена Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут судових експертиз» вартість проведення вказаної експертизи в сумі 26026 грн. є значно завищеною, та відповідач не в змозі її оплатити, оскільки в даному випадку для визначення розміру заборгованості за кредитним договором не потребуються спеціальні знання та призначення експертизи, в даному випадку, не є обов`язком суду. 
У зв`язку з наведеним вище колегією суддів в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відхилено клопотання представника відповідача про призначення судової економічної експертизи по справі, оскільки поставлені представником відповідача на вирішення судової економічної експертизи питання не потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач по справі звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності, про застосування якого відповідачем подано відповідну заяву, оскільки позивач по справі звернувся до суду з позовом в межах строків позовної давності, так як останній платіж, внесений відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договорам мав місце 07.11.2008 року, а з позовом до суду позивач звернувся 27.10.2011 року, тобто у встановлений законом трирічний строк з моменту порушення права позивача. 
Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що не з`ясовано питання щодо отримання чи неотримання відповідачем вимоги про дострокове погашення кредиту, оскільки в даному випадку позивач по справі використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, комісії за користування кредитними коштами та неустойки за порушення умов договору шляхом пред`явлення позову до відповідача у судовому порядку.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що розрахунок заборгованості позивача не є належним доказом по справі, оскільки підписаний невідомою особою, не містить печатки, підпису головного бухгалтера та не містить бухгалтерських документів первинного обліку, оскільки наданий позивачем розрахунок перевірений колегією суддів, колегія суддів погоджується із наданим позивачем розрахунком в частині визначення заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам та пенею, та вважає його правильним. При цьому відповідачем по справі не спростовано наданий позивачем розрахунок, та відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, не надано власного розрахунку, який би спростовував наданий позивачем розрахунок та відповідач вважала вірним.
Посилання представника відповідача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції на те, що сплачені відповідачем суми, які зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості по комісії за кредитним договором, мають бути відраховані від суми заборгованості за кредитним договором колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять підтвердження того, що Банком зараховувались сплачені відповідачем кошти в рахунок погашення заборгованості по комісії за кредитним договором. 
На підставі наведеного вище колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу представника відповідача, скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року, яка станом на 25 січня 2012 року становить 34981 доларів США 06 центів, з яких 28 099 доларів США 47 центів – заборгованості за кредитом, 6881 доларів США 59 центів – заборгованість по процентам за користування кредитом, та пеню в розмірі 130 822 грн. 04 коп. 
При цьому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3114,75 грн., сплачені позивачем при подачі позову, а з позивача на користь відповідача, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, підлягає стягненню 2227,32 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,  -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № KRKWGA0000000007 від 04 серпня 2008 року, яка станом на 25 січня 2012 року становить 34981 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят один) доларів США 06 центів, з яких 28 099 (двадцять вісім тисяч дев`яноста дев`ять) доларів США 47 центів – заборгованості за кредитом, 6881 (шість тисяч вісімсот вісімдесят один) доларів США 59 центів – заборгованість по процентам за користування кредитом, та пеню в розмірі 130 822 (сто тридцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 04 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», судовий збір в сумі 3114 (три тисячі сто чотирнадцять) гривень 75 коп.
В іншій частині в задоволенні позову – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2227 (дві тисячі двісті двадцять сім) грн. 32 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року. 

Головуючий: 

Судді: