П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/6632/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Маслоід О.С.  
Суддя-доповідач:  Матохнюк Д.Б. 
16 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Боровицького О. А. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної територіальної виборчої комісії про оскарження дій та бездіяльності, 
В С Т А Н О В И В :
11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницької обласної територіальної виборчої комісії в якому просив:
-визнати неправомірними та незаконними дії та бездіяльності Вінницької обласної територіальної виборчої комісії Вінницького району Вінницької області щодо застосування при організації та проведенні виборів у Вінницькій області 25.10.2020 року та при встановленні результатів голосування з виборів депутатів Вінницької обласної ради в єдиному багатомандатному виборчому окрузі та в територіальних виборчих округах на місцевих виборах 25.10.2020 року законодавчих норм, які звужували зміст та обсяги існуючих на час прийняття 28.06.1996 року Конституції України (254к/96-ВР) та Закону України «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів» виборчих прав громадян, у т.ч. позивача;
- визнати неправомірними та незаконними дії та бездіяльність Вінницької обласної територіальної виборчої комісії Вінницького району Вінницької області щодо недотримання нею принципу верховенства права, а також не застосування при організації та проведення місцевих виборів 2020 року на території Вінницької області, а також при встановленні результатів голосування з виборів депутатів Вінницької обласної ради в єдиному багатомандатному виборчому окрузі та в територіальних виборчих округах на місцевих виборах 25.10.2020 року норм прямої дії Конституції України (254к/96-ВР) введеної в дію спеціальним ЗУ від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР та доведеної до відома населення у порядку встановленому законом шляхом їх опублікування у офіційних друкованих виданнях «Голос України» 13.07.1996 року та «Відомості Верховної Ради України» від 23.07.1096 року, № 30, ст. 142;
- визнати Вінницьку обласну територіальну виборчу комісію Вінницького району Вінницької області, органом, який не мав законних повноважень організовувати та проводити місцеві вибори у Вінницькій області, а також органом, який не мав прав і повноважень встановлювати результати голосування з виборів депутатів Вінницької обласної ради в єдиному багатомандатному виборчому окрузі та в територіальних виборчих округах на місцевих виборах 25.10.2020 року у зв`язку з утворенням цього органу неналежним суб`єктом права;
- визнати вибори депутатів Вінницької обласної ради в єдиному багатомандатному виборчому окрузі та в територіальних виборчих округах на місцевих виборах 25.10.2020 року організовані та проведені на підставі постанови Верховної Ради України від 15.07.2020 року № 795-ІХ «Про призначення чергових місцевих виборів у 2020 році» та Виборчого кодексу України від 19.12.2019 року № 396-ІХ (Відомості Верховної Ради України, 2020, № 7, № 8, № 9, ст. 48) такими, що не можуть вважатись вільними;
- визнати постанову Вінницької обласної територіальної виборчої комісії Вінницького району Вінницької області від 06.11.2020 року про визнання обраними депутатами Вінницької обласної ради на чергових виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25.10.2020 року незаконною;
- визнати такими, що підпадають під ознаки, встановлені п. 4.4 рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 року № 6-рп 2005 наступні Закони України: № 2952-VI від 01.02.2011, ВВР, 2011, № 10, ст. 68; № 586-VII від 19.09.2013, ВВР, 2014, № 11, ст. 142; № 742-VII від 21.02.2014 року, ВВР, 2014, № 11, ст. 143, № 1401-VIII від 02.06.2016 року, ВВР, 2016, № 28, ст. 532; № 2680-VIII від 07.02.2019 року, ВВР, 2019, № 9, ст. 50; № 27-ІХ від 03.09.2019, ВВР, 2019, № 38, ст. 160;
- визнати постанову Верховної Ради України від 15.07.2020 року № 795-ІХ «Про призначення чергових місцевих виборів у 2020 році» такою, що підпадає під ознаки поняття узурпація, визначеного п. 4.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України 6-рп/2005 від 05.10.2005 року.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених ч. 5 ст. 172, ч. 6 ст. 169 КАС України.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Також, зазначив про те, що судом першої інстанції не враховано висновки суду у справі №120/5426/20-а за аналогічними вимогами в окремій частині, які були предметом розгляду в суді з прийняттям рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Статтею 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.
Згідно з ч.1ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів`суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до принципу спеціалізації Законом визначено види і повноваження місцевих судів: загальні суди, які розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом; господарські суди, які розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції; адміністративні суди, які розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи).
Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом.
Отже судова юрисдикція - це компетенція судів здійснювати правосуддя в формі визначеного законом виду судочинства і щодо визначеного кола правовідносин.
Статтею 19 КАС України визначено перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, тобто визначено предметне коло справ, які розглядаються адміністративними судами.
Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС Україниюрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
На відміну від адміністративної юрисдикції як компетенції адміністративних судів щодо розгляду справ у публічно-правових спорах, підсудність відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України- це розмежування повноважень адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ, які належать до адміністративної юрисдикції.
Під підсудністю можливо також розуміти коло адміністративних справ, вирішення яких віднесено до компетенції певного адміністративного суду.
Визначити підсудність означає встановити, який суд і якої ланки, згідно з законом, повинен здійснювати судочинство в тій чи іншій справі у підвідомчих йому провадженнях.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що КАС України імперативно врегульовує питання підсудності адміністративних справ, і певні категорії, які можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства в окремих позовних провадженнях.
Відповідно до ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 27 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
Статтею 21 КАС України визначено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один з цих судів за вибором позивача. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Частиною 5 ст. 172 КАС України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Так, у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить, зокрема:
-визнати такими, що підпадають під ознаки, встановлені п. 4.4 рішення Конституційного Суду України від 05.10.2005 року № 6-рп 2005 наступні Закони України: № 2952-VI від 01.02.2011, ВВР, 2011, № 10, ст. 68; № 586-VII від 19.09.2013, ВВР, 2014, № 11, ст. 142; № 742-VII від 21.02.2014 року, ВВР, 2014, № 11, ст. 143, № 1401-VIII від 02.06.2016 року, ВВР, 2016, № 28, ст. 532; № 2680-VIII від 07.02.2019 року, ВВР, 2019, № 9, ст. 50; № 27-ІХ від 03.09.2019, ВВР, 2019, № 38, ст. 160;
- визнати постанову Верховної Ради України від 15.07.2020 року № 795-ІХ «Про призначення чергових місцевих виборів у 2020 році» такою, що підпадає під ознаки поняття узурпація, визначеного п. 4.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України 6-рп/2005 від 05.10.2005 року.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані вище позовні вимоги належить розглядати за правилами виключної підсудності різними судам та за окремими провадженнями.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч. 5 ст. 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Відтак, відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апееляційному порядку колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, виборчі спори потребують вирішення за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених у статтях 268-276, 278, 279 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст. 273 КАС України право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність виборчих комісій, комісій з референдуму, членів цих комісій мають суб`єкти відповідного виборчого процесу (крім виборчої комісії), а також ініціативна група референдуму, інші суб`єкти ініціювання референдуму.
Суб`єктам відповідного виборчого процесу, крім виборців, надано право на звернення до суду з таким позовом незалежно від того, чи порушені їхні права, свободи та інтереси, або від того, чи уявно вони вважають про таке порушення.
          Згідно з ч.2 ст. 273 КАС України  виборці мають право на звернення до суду у вказаному порядку лише в разі порушення їхніх виборчих прав або інтересів щодо участі у виборчому процесі .
Відповідно до ст.ст.275, 276 КАС України за таких самих умов виборець може оскаржити рішення, дії чи бездіяльність  органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їхніх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум, а також дії чи бездіяльність кандидатів, їхніх довірених осіб, партії (блоку), місцевої організації партії, їхніх посадових осіб та уповноважених осіб, ініціативних груп референдуму, інших суб`єктів ініціювання референдуму, офіційних спостерігачів від суб`єктів виборчого процесу, що порушують законодавство про вибори чи референдум.
Під виборчими правами та інтересами виборця щодо участі у виборчому процесі особисто необхідно розуміти не тільки право голосу на відповідних виборах, а й участь у роботі виборчих комісій як членів цих комісій, у проведенні передвиборної агітації, здійсненні спостереження за виборами та інших заходах у порядку, визначеному законами України.
У зазначених випадках під час вирішення виборчих спорів судам необхідно перевіряти не лише правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а й встановлювати наявність порушення ними прав, свобод та інтересів, законних прав або охоронюваних законом інтересів позивача. Відсутність наявності такого порушення є підставою для відмови в задоволенні позовної заяви.
Тобто, в позовній заяві у справах даної категорії, обов`язково повинен бути вказаний статус позивача із зазначенням документа, який підтверджує цей статус. Якщо ці відомості відсутні, то така позовна заява залишається без руху з установленням строку для усунення її недоліків.
Позовна заява фізичної особи (громадянина України), яка звернулася до суду не за захистом виборчих прав, а інших прав, свобод та інтересів, не може розглядатися адміністративним судом за правилами, встановленими статтями 273-277 КАС України, а в разі належності спору до юрисдикції адміністративних судів повинна розглядатися за загальними правилами, встановленими КАС України. 
Спори, що виникли поза межами виборчого процесу або не стосуються його, не належать до виборчих спорів згідно КАС України, а тому розглядаються у загальному порядку.
Якщо на стадії судового розгляду справи буде встановлено, що позивач звернувся до суду згідно з особливостями, встановленими статтями 273– 277 КАС України, але справа не підлягає розгляду в такому порядку, то суд повинен закінчити її розгляд в загальному порядку, встановленому КАС України, лише в разі, якщо ця справа належить до юрисдикції адміністративного суду. Якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд повинен закрити провадження у справі.
Проте, вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд першої інстанції наведених вимог закону не врахував і тому прийняв передчасне рішення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що дана справа хоч і має певний специфічний порядок розгляду та спеціальну процедуру регламентовану ст.273-277 КАС України, проте невиконання вимог закону щодо порядку прийняття позовної заяви та відкриття провадження, щодо повернення позовної заяви, не надає можливості позивачу довести свою позицію щодо обґрунтованості вчинених процесуальних дій чи негайно та у найкоротший час виправити можливі недоліки, які на думку суду перешкоджають подальшому розгляду справи, що в свою чергу ставить під загрозу можливість належного захисту порушених прав заявників.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч.2 ст. КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі “Bellet v. France”, Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі “Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії” від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі “Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії” від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є підстави вважати, що висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 є передчасним.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду із стадії вирішення питання про можливість відкриття провадження в адміністративній справі. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Боровицький О. А.