П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/7040/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.  
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
14 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року  (ухвалене у м. Житомирі 25.08.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області про скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області, у якому просить суд:
- скасувати наказ Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області від 30 квітня 2020 року №6-4706/14-20-СГ;
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області прийняти новий наказ про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання в оренду з метою сінокосіння і випасання худоби земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 1820683600:07:000:0189, площею 2,0 га за межами населеного пункту с. Марківка Баранівського району Житомирської області.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач планує отримати в оренду земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення на підставі статті 134 Земельного кодексу України, яка не підлягає продажу на земельних торгах. Зауважив, що звертався до відповідача з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання в оренду строком на 7 років з метою сінокосіння земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,0 га, кадастровий номер 1820683600:07:000:0189, яка розташована за межами населеного пункту с. Марківка, Баранівського району Житомирської області, а не затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а тому погодження Баранівської міської ради щодо отримання вказаного дозволу у даному випадку законом не вимагається.
Відповідач  подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що абзацом четвертим розпорядження КМУ від 31 січня 2018 року 60-р Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 1 лютого 2018 року доручається забезпечити здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Отже, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області правомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки розпорядження обов`язкові до виконання.
Також відповідач зауважив, що 10.05.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області був виданий Наказ №6-1603/14-16-СГ, відповідно до якого громадянину ОСОБА_2 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної  ділянки у власність, розташованої на території Баранівського району, за межами населених пунктів і Марківської сільської ради. На підставі вказаного Наказу, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га, з цільовим призначенням - для введення особистого селянського господарства на території Баранівського району за межами населеного пункту с. Марківка, кадастровий номер якої 1820683600:07:000:0189. У зв`язку із цим, відповідач вважає, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Крім того, відповідач вказав, що відповідно до Витягу НВ-1813340852020 з Державного земельного кадастру - земельна ділянка на яку претендує позивач має орієнтовний склад угідь - рілля, а тому використання такої земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби призведе до її використання не за призначенням та до погіршення її властивостей, що суперечить положенням земельного законодавства.
Окремо відповідач зауважив, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не впливає на права позивача.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 19 лютого та 6 квітня 2020 року ОСОБА_1 відповідно до пункту 14 частини 1 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щодо першочергового відведення земельних ділянок звернувся з клопотаннями №ЗВ-9300025672020 від 19 лютого 2020 року та №ЗВ-9300054662020 від 6 квітня 2020 року до відповідача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання у оренду земельної ділянки державної власності для сінокосіння і випасання худоби орієнтовною площею 2 га (кадастровий номер 1820683600:07:000:0189), яка розташована за межами населеного пункту с.Марківка Баранівського району Житомирської області.
Відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3233/14-20-СГ від 20 березня 2020 року та №6-4706/14-20-СГ від 30 квітня 2020 року   ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки мотивуючи тим, що недотримано вимоги статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” , а саме: відсутності рішення органу місцевого самоврядування про погодження або відмову у погодженні щодо надання Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Вважаючи накази Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3233/14-20-СГ від 20 березня 2020 року та №6-4706/14-20-СГ від 30 квітня 2020 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою протиправними, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні накази є правомірними, адже затвердження проекту є одночасно рішенням про передачу земельної ділянки, тому погодження органу місцевого самоврядування є обов`язковою умовою при затвердженні проекту землеустрою.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, однак виходить з наступних мотивів. 
Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. 
Статтею 124 ЗК України встановлено що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями,
Згідно ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган  виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до частини 2 статті 93 ЗК України - земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Частина 1 статті 34 ЗК України передбачає, що громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби код (01.08).
Згідно ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використання та охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворення лісів.
Відповідно до статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Кабінет Міністрів України, на виконання Законів України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» та «Про місцеве самоврядування в Україні», розпорядженням від 31 січня 2018 року №60-р прийняв рішення щодо питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад.
Розпорядженням доручається Держгеокадастру розпочати з 1 лютого 2018 року передачу усіх земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад, крім тих земельних ділянок, які не можуть бути передані у комунальну власність.
У випадку якщо земельні ділянки не сформовані, Держгеокадастру доручається  забезпечити їх формування шляхом інвентаризації.
Абзацом 4 розпорядження КМУ від 31.01.2018 60-р Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 01.02.2018 доручається забезпечити здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Відповідно до пп.2.3 п.2 рішення колегії Держземагентства України № 2/1 від 14.10.2014, затвердженого Наказом Держземагенства від 15.10.2014 №328, під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.
Відповідний орган місцевого самоврядування протягом десяти календарних днів розглядає запит Головного управління з доданими до нього копіями клопотань і графічних матеріалів та висловлює позицію щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» та розпорядження КМУ від 31 січня 2018 року №60-р, Головним управлінням держгеокадастру у Житомирській області було направлено запит від 14 квітня 2020 року №18-6-0.334-3135/2-20 до Баранівської міської ради Баранівського району про висловлення позиції стосовно надання рішення про погодження або про відмову у погодженні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для введення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с. Марківка, Баранівського району, Житомирської області. 
Станом на момент надання відповіді позивачу, а саме: наказу від 20 березня 2020 року №6-3233/14-20-СГ від міської ради відповіді не надходило.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що 10.05.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області видано наказ №6-1603/14-16-СГ, відповідно до якого громадянину ОСОБА_2 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної І ділянки у власність, розташованої на території Баранівського району, за межами населених пунктів і Марківської сільської ради. На підставі вказаного Наказу, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га, з цільовим призначенням - для введення особистого селянського господарства на території Баранівського району за межами населеного пункту с. Марківка, кадастровий номер якої 1820683600:07:000:0189. Також з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, видану ОСОБА_2 вбачається, що документація із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки є Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розроблений 15.09.2017 ТОВ «Геометр».
Тобто, наказом Головного управлінням Держгеокадастру у Житомирській області №6-1603/14-16-СГ від 10.05.2016 надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання у оренду якої позивач подав вказані заяви від 19.02.2020 та 06.04.2020.
Однак, надання дозволу територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин на розроблення проекту землеустрою двом окремим громадянам щодо однієї і тієї самої земельної ділянки є таким, що суперечить вимогам землеустрою та спричиняє позбавлення одного з них можливості завершити розпочату ним відповідно до законодавства процедуру отримання у власність земельної ділянки.
Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного суду від 18.06.2020 у справі №472/1288/17.
Також апеляційний суд враховує доводи відповідача про те, що використання земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби призведе до її використання не за призначенням та до погіршення її властивостей, що суперечить положенням земельного законодавства.
Так, відповідно до Витягу НВ-1813340852020 з Державного земельного кадастру - земельна ділянка на яку претендує позивач має орієнтовний склад угідь - рілля.
Пунктом «а» частини 2 статті 22 Земельного Кодексу України визначено земельні ділянки передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби код КВЗУ (01.08), ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;
Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або і користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.
Отже, використання даної земельної ділянки не за видом використання призведе до погіршення стану, складу, корисних властивостей і функцій земель та інших органічно пов`язаних із землею природних компонентів.
Крім того, апеляційний суд враховую правову позицію Верховного Суду, яка висловлена у постановах від 31.01.2018 у справі №814/741/16, від 14.03.2018 у справах №804/3703/16 та №804/3703/16, та згідно якої дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Відтак, відмова відповідного органу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, навіть якщо вона, на думку особи, є протиправною, не має наслідком порушення прав та інтересів особи, яка має намір отримати земельну ділянку. Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою, позивач намагався усунути перешкоду у реалізації його прав, якої у дійсності немає.
Підсумовуючи наведене у сукупності, апеляційний суд вважає, що Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області наказом від 30 квітня 2020 року №6-4706/14-20-СГ правомірно відмовило у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання в оренду з метою сінокосіння і випасання худоби земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 1820683600:07:000:0189, площею 2,0 га за межами населеного пункту с. Марківка Баранівського району Житомирської області.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності спірного рішення відповідача.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Мацький Є.М.