ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 260/2662/20 пров. № А/857/11881/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного виконавця міського виконавчого округу м. Київ Клименко Романа Васильовича на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі №260/2662/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця міського виконавчого округу м. Київ Клименко Роман Васильович треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія», приватний нотаріус Броварського району нотаріального округу Київської області Колейник Володимир Вікторович про визнання дій протиправними (головуючий суддя першої інстанції - Скраль Т.В., час ухвалення 09:02 год., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складання повного тексту - 18 червня 2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця міського виконавчого округу м. Київ Клименко Романа Васильовича, треті особи без самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», приватний нотаріус Броварського району нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича, якою просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича, номер та дата посвідчення № 0415 від 30 вересня 2019 року щодо прийняття ним до свого виконання та відкриття виконавчого провадження № 6698267 неправомірними.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що жодних постанов в рамках ВП №62421354 (про його відкриття, арешт коштів чи іншого майна, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, тощо) вона особисто до цього не отримувала. Про факт наявності у неї тих чи інших боргових зобов`язань та, відповідно, - виконавчих проваджень довідалася тільки після ознайомлення зі змістом вказаної постанови та, у подальшому, з Єдиного реєстру боржників. Оскільки ці постанови їй вручені не були, вона як сторона ВП №62421354 коду доступу до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження відповідно не має. Відтак, їй нічого не відомо про наявність інших постанов у рамках вказаного виконавчого провадження. Належним виконанням усіма учасниками виконавчого провадження своїх обов`язків є вказівка та перевірка усіх додаткових відомостей, які допомагають виконавцю ідентифікувати особу боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення. Стягувачем вочевидь було вказано київську адресу, як адресу її проживання, без будь-яких посилань та належних підтверджень. За цією адресою вона не проживала і ніколи не була там зареєстрована. Крім того, приватний виконавець приймає до примусового виконання саме виконавчий документ, а не заяву стягувача. Відповідно, він перевіряє на відповідність вимогам ст. 3 Закону №1404-VIII саме його, а не заяву, на підставі якої стягувач звертається для примусового виконання, що випливає з вимог статті 26. Жодних договірних чи інших правовідносин між нею та стягувачем - ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», за якими могла б виникнути заборгованість не існує, позик у стягувача вона не отримувала, ніяких інших зобов`язань фінансового характеру по відношенню до стягувача на себе не брала.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича щодо прийняття до свого виконання та відкриття виконавчого провадження №62421354 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича за №10513 від 28 квітня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» заборгованості у розмірі 10 520,00 грн. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клименко Романа Васильовича (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 31) судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції  прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що виконавчому написі №10513 від 28 квітня 2020 року, вказано, що місце проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 . Приватним виконавцем було перевірено виконавчий документ на відповідність вимогам чинного законодавства України. Чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Оскільки, до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича надійшов виконавчий документ, а саме: виконавчий напис №10513 від 28.04.2020 року, у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу. У зв`язку з цим, приватним виконавцем, 25 червня 2020 року, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62421354. Тому приватним виконавцем не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження». З урахуванням наведеного просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що згідно паспортних даних позивач, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
06 вересня 2017 року, ОСОБА_1 взята на облік внутрішньо переміщеної особи із зазначенням фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_3 .
13 жовтня 2018 року, ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали договір № 357932 про надання фінансового кредиту.
Відповідно до Розділу 8 даного договору, зазначено адресу реєстрації: АДРЕСА_1 .
28 квітня 2020 року, Колейчиком Володимиром Вікторовичем , приватним нотаріусом Броварського районного округу Київської області видано виконавчий напис №10513 про звернення стягнення з ОСОБА_1 загальної суми заборгованості у розмірі 10 520,00 грн. Виконавчий напис видано на підставі кредитного договору № 357932 від 13 жовтня 2018 року укладеним з ТзОВ «Авентус Україна», ідентифікаційний код юридичної особи 41078230, правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТзОВ «Фінансова компанія» «Довіра та гарантія», ідентифікаційний код юридичної особи 38750239. Місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 .
25 червня 2020 року, ТзОВ «Фінансова компанія» «Довіра та гарантія» подало до приватного виконавця Клименко Романа Васильовича заяву про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Броварського районного округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем №10513 від 28 квітня 2020 року.
25 червня 2020 року, приватним виконавцем Клименко Романом Васильовичем, розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого напису №10513 від 28 квітня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія» «Довіра та гарантія» заборгованості в розмірі 10520, 00 грн.
25 червня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №10513 виданого 28 квітня 2020 року.
Як слідує з матеріалів справи, в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №62421354, приватним виконавцем Клименко Р.В. в графі «боржник» вказано - ОСОБА_1 , а в графі «адреса» зазначено: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .
Також, у заяві про примусове виконання ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» зазначено адресу проживання: АДРЕСА_2. 
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що закон встановлює обов`язок виконавця перед відкриттям виконавчого провадження перевірити, в тому числі, підвідомчість виконавчого напису, надісланого для примусового виконання.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими що відповідають нормам матеріального та процесуального права, обставинам справи з огляду на наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404).
Нормами ч. 1 ст. 5 Закону №1404 визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно із статтею 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі написи нотаріуса.
Вимоги до виконавчого документа встановлені нормами ч. 1 ст. 4 Закону №1404.
За приписами п. 10 ч. 4 ст. 4 цього Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Згідно з абз.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно ч. 3 ст. 26 Закону №1404, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Судом встановлено, що у зв`язку з надходженням заяви про примусове виконання рішення виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем Клименко Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25 червня 2020 року ВП №62421354.
Протиправність дії приватного виконавця при відкриті виконавчого провадження позивач обґрунтовує порушенням територіальної підвідомчості виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса у зв`язку з тим, що боржник в м. Києві не проживає та не працює, будь-якого майна на території виконавчого округу м. Києва, на якій має право здійснювати свою діяльність відповідач, не має.
Поняття «виконавчих округів та територіальних меж діяльності приватного виконавця регулюються нормами ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» ( далі по тексту - Закон №1403). 
Положеннями зазначеної статті передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
З Єдиного реєстру приватних виконавців України вбачається, що виконавчим округом приватного виконавця Клименко Романа Васильовича є м. Київ.
Нормами ч. 2 ст. 24 Закону №1404 встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Отже, законодавчими нормами, що регулюють порядок примусового виконання рішень, передбачена альтернатива вибору місця виконання рішення: за місцем проживання/перебування боржника та за місцезнаходженням його майна.
В спірних правовідносинах виконавче провадження було відкрито за твердженням стягувача, місцем проживання боржника. 
Зокрема, 28 квітня 2020 року, Колейчиком Володимиром Вікторовичем , приватним нотаріусом Броварського районного округу Київської області видано виконавчий напис №10513 про звернення стягнення з ОСОБА_1 загальної суми заборгованості у розмірі 10 520,00 грн. Виконавчий напис видано на підставі кредитного договору №357932 від 13 жовтня 2018 року укладеним з ТзОВ «Авентус Україна», ідентифікаційний код юридичної особи 41078230, правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ідентифікаційний код юридичної особи 38750239. Місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 .
25 червня 2020 року, в поданій до приватного виконавця заяві про примусове виконання ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» зазначено адресу проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .
Разом з тим, жодних доказів на підтвердження вказаної обставини ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» при зверненні із заявою не подала.
Однак, згідно паспортних даних позивач, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
27 серпня 2020 року, на вимогу суду, Департаментом праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради надано суду оригінал особової справи ОСОБА_1 № 1359 (607814 ) та підтверджено, що позивач на обліку як внутрішньо переміщена особа в Єдиній інформаційній базі внутрішньо переміщених осіб перебуває з 10 січня 2017 року. Крім того, витребуваними доказами підтверджується, що позивач первинно як внутрішньо переміщена особа була взята на облік 10 січня 2017 року з фактичним місцем перебуванням: АДРЕСА_6 .
06 вересня 2017 року, ОСОБА_1 взята на облік внутрішньо переміщеної особи із зазначенням фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_3 ,. 
Інших адрес реєстрації та обліку особи ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної судом не встановлено.
Місцем перебування в розумінні ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. 
Місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Ані заява про відкриття виконавчого провадження, ані виконавчий напис №10513 від 08.04.2020 не містять інформацію щодо місцезнаходження майна боржника, зокрема, у м. Києві.
Виконавчий напис №10513 від 28.04.2020 року приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича не містить підтвердження проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 .
Відсутня ця інформація і в матеріалах справи. В наданих на вимогу суду матеріалах виконавчого провадження ВП №62421354 будь-які відомості щодо підтвердження фактичного проживання позивача в м. Києві відсутні.
З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з позивача грошових коштів.
Будь-які інші дані, які б підтверджували, що місце виконання даного виконавчого документа знаходиться саме в межах міста Києва, у якому розташований виконавчий округ приватного виконавця Клименко Р.В. матеріали справи також не містять, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при винесені оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець Клименко Р.В., виконавчим округом якого є м. Київ, не перевірив підвідомчість надісланого виконавчого документа, а відкрив виконавче провадження виключно на підставі нічим не підтвердженого твердження стягувача про місце проживання позивача, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення чи дії відповідача є правомірними, а натомість вказують на те, що таке прийняте відповідачем необґрунтовано, що дає підстави для визнання його протиправним та скасування.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця міського виконавчого округу м. Київ Клименко Романа Васильовича - залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі №260/2662/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. Я. Макарик 	
Повне судове рішення складено 22.10.2020