ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 р.	Справа № 520/1460/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.
                     представники позивача - Івтушок С.В.,Сиротенко С.Є.
представник відповідача - Юсупова М.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.04.2020 по справі № 520/1460/2020
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод" Полімерконтейнер  
до   Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
          У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод «Полімерконтейнер»» (далі – ТОВ Харківський завод «Полімерконтейнер»», позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області ( далі – ГУ ДПС у Харківській обл., відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило: 
          - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення ( далі – ППР) ГУ ДПС у Харківській обл. від 28.02.2020 № 00002693307 на загальну суму 109711, 57 грн.
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 адміністративний позов задоволено.
          Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДПС у Харківській обл. від 28.02.2020 №00002693307.
          Стягнуто з ГУ ДПС у Харківській обл. за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Харківський завод  «Полімерконтейнер» сплачений судовий збір у сумі 2102 грн. 
          Не погодившись з даним судовим рішенням ГУ ДПС у Харківській обл. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване    рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що дивіденди, які нараховуються на користь платника податку у вигляді акцій ( часток, паїв), емітованих юридичною особою-резидентом, що нараховує такі дивіденди, за умови, що таке нарахування жодним чином не змінює пропорцій ( часток) участі всіх акціонерів (власників) у статутному фонді емітента, та в результаті якого збільшується статний фонд емітента на сукупну номінальну вартість нарахованих дивідендів, підлягають оподаткуванню військовим збором на загальних підставах, однак  на суми нарахованих доходів учаникам товариства – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у сумі 4911472,25 грн. позивачем не був нарахований військовий збір. Вказав, що сума податкового зобов`язання фізичної особи, що сплачена за рахунок коштів податкового агента, вважається податковим благом та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, який протиправно не був сплачений позивачем у сумі 73  672,07 грн.
           26.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
           28.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду задоволено клопотання та поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження. 
           28.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській обл. залишено без розгляду, у зв`язку з несплатою судового збору. 
           11.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 520/1460/2020 після усунення недоліків. 
           08.10.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 
          У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Харківський завод «Полімерконтейнер просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
          Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
          Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.
           24.10.2019 ГУ ДПС у Харківській обл. за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ХЗ «Полімерконтейнер» за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 складено акт №497/20-40-05-03-08/31798300, відповідно до змісту якого позивач порушив норми  пп. 1.3, 1.7, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі – ПК України), пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, п. 164.5 ст.164 ПК України, оскільки не нарахував та не утримав військовий збір із суми доходу засновників у вигляді нарахованих дивідендів на номінальну вартість, з яких збільшується статутний фонд - у загальній сумі 74 777,13 грн. за травень 2018 року.
           31.10.2019 не погодившись з висновком акту перевірки, позивач надав до контролюючого органу заперечення №311, в яких посилався на те, що статутний капітал товариства збільшено на 4 911 472,25 грн. жодних виплат дивідендів учасникам товариства не проводилось, розподіл часток учасників у статутному капіталі не змінювався, що цілком відповідає визначенню доходів засновників, які згідно з пп. 165.1.18 п. 165.1 ст. 165 ПК України не включаються до розрахунку місячного (річного) оподатковуваного доходу.
           12.11.2019 на підставі акту №497/20-40-05-03-08/31798300 ГУ ДПС у Харківській обл. прийняло ППР №00005493307, яким визначило позивачу грошове зобов`язання зі сплати військового збору на загальну суму 111 357 грн, з них за основним платежем - 74 777,13 грн., за штрафними санкціями - 18 694,28 грн., пеня - 17 885, 59 грн.
           21.11.2019 позивач направив до ДПС України скаргу № 2111/1, в якій просив скасувати вказане ППР 
           23.01.2020 рішенням ДПС України № 2922/16/99-00-08-05-04-06 скаргу позивача задоволено частково, скасовано ППР від 12.11.2019 №00005493307 у частині визначення податкового зобов`язання з військового збору у сумі 1 105,06 грн та нараховані у відповідній частині штрафні санкції та пеню.
           23.01.2020 з урахуванням рішення ДПС України №2922/16/99-00-08-05-04-06, відповідачем прийнято ППР від 28.02.2020 №00002693307, яким визначено грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 109 711, 57 грн, з них за основним платежем - 73 672,07 грн, за штрафними санкціями - 18 418,10 грн., пеня - 17 261,40грн.
          Позивач, вважаючи вказані ППР протиправними, звернувся до суду з позовом.
          Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нарахування військового збору на реінвестиції доходів підприємства є неможливим, у зв`язку з відсутністю законодавчо встановленої бази оподаткування та відсутністю виплат дивідендів учасникам товариства. 
          Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
          Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовано ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
          Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України  тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
          За приписами п.п.1.3. п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ  ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. 
          Згідно п.п.1.1. п. 16-1 розділу 10 ХХ ПК України, платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
          Положеннями п. 162.1 ст. 162 ПК України визначено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
          Підпунктом 1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
          Відповідно до п. 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу.
          У пп. 1  п. 168.1 ст. 168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. 
          Згідно вказаних пунктів ставки збору встановлюються у відсотках до бази оподаткування.
          Тобто, відповідно до податкового законодавства для нарахування збору необхідна наявність двох складових: 1) щоб доходи підпадали під визначення об`єкту оподаткування; 2) щоб законом була чітко визначена база оподаткування, від якої має нараховуватися збір.
          Так, база оподаткування визначена у статті 164 ПК України, пунктом 164.1 якої встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
          Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
          При цьому, вичерпний перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу визначено у пункті 164.2 ст.атті164 ПК України.
          Згідно з п.п. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
          Відповідно до пп. 170.2.2 п. 170.2 ст.170 ПК України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).
          Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.
          Згідно пп. 14.1.81 п. 14.1 ст. 14 ПК України інвестиції - господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно. 
          За змістом пп.в. пп.14.1.81 п. 14.1 ст. 14 ПК України реінвестиції - господарські операції, що передбачають здійснення капітальних або фінансових інвестицій за рахунок прибутку, отриманого від інвестиційних операцій.
          Колегія суддів зазначає, що під реінвестицією розуміються, зокрема, господарські операції, що передбачають здійснення придбання корпоративних прав.
          Тобто, вищевказана норма ПК України прямо встановлює визначальною ознакою поняття «реінвестиції» саме придбання - набуття у власність одного активу в обмін на інший.
          Активом, що набувається у власність платника податку (фізичної особи - учасника товариства) при здійсненні реінвестиції дивідендів в порядку пп. 165.1.18 п. 165.1 ст. 165 ПК України, є корпоративні права такого товариства, а активом, що віддається учасником товариства взамін, є дивіденди, що нараховані такому учаснику.
          Згідно з пп. 14.1.90 п.14.1 ст. 14 ПК України корпоративні права - права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
          Підпункт 14.1.49 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначає дивіденди як платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.
          Зі змісту вказаної норми вбачається, що дивіденди - це частина прибутку, який розподіляється та фактично сплачується учасникам товариства.
          Аналогічна правова викладена у постанові Верховного Суду 15.04.2020 у справі №826/24284/15, які суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.
          Приписами п. 170.5.4 п. 170.5 ст. 170 ПК України встановлено, що дивіденди оподатковуються остаточно під час їх нарахування платнику податку за ставкою, визначеною підпунктами 167.5.1 та 167.5.2 пункту 167.5 статті 167 цього Кодексу.
          Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 26 Закону України «Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року № 2275-VIII (далі - Закон України №2275) виплата дивідендів здійснюється за рахунок чистого прибутку товариства особам, які були учасниками товариства на день прийняття рішення про виплату дивідендів, пропорційно до розміру їхніх часток.
          Товариство виплачує дивіденди грошовими коштами, якщо інше не встановлено одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.
          Тобто, норми Закону України № 2245, який є спеціальним законом, що регулює діяльність товариств з обмеженою відповідальністю, допускає виплату дивідендів як в грошовій, так і в не грошовій формі.
          Вказана норма співвідноситься із нормою пп. 165.1.18 п. 165.1ст. 165 ПК України, яка передбачає можливість нарахування дивідендів на користь платника податків у вигляді акцій (часток, паїв), емітованих юридичною особою - резидентом, що нараховує такі дивіденди.
          Між тим, приписами вказаної статті встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються дивіденди, які нараховуються на користь платника податку у вигляді акцій (часток, паїв), емітованих юридичною особою - резидентом, що нараховує такі дивіденди, за умови, що таке нарахування жодним чином не змінює пропорцій (часток) участі всіх акціонерів (власників) у статутному фонді емітента, та в результаті якого збільшується статутний фонд емітента на сукупну номінальну вартість нарахованих дивідендів.
          Також жодним з підпунктів 164.2.1-164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України база оподаткування для доходів, визначених п. 165.1.18 ПК України не передбачена. Так само не передбачена вона і пунктами 164.3-164.6 ст. 164 ПК України.
          Як вабчається зі змісту Закону №2245 документами, якими супроводжувалось оформлення операції з реінвестиції дивідендів в порядку пп. 165.1.18 п. 165.1 ст. 165 ПК України, є:
          - Протокол загальних зборів учасників товариства, в якому документально зафіксовано рішення учасників про здійснення нарахування дивідендів у вигляді часток та спрямування нарахованих дивідендів на збільшення статутного фонду без зміни пропорцій участі всіх власників;
          - зареєстрований у встановленому порядку Статут товариства, який затверджений вищезазначеним рішенням загальних зборів учасників. 
          Судовим розглядом встановлено, що відповідно до протоколу загальних зборів ТОВ «Харківський завод «Полімерконтейнер»» від 15.05.2018 учасниками товариства збільшено статутний капітал товариства шляхом реінвестування чистого прибутку за рахунок частини нерозподіленого між учасниками прибутку станом на 01.01.2018 на суму 4 911 472,25 грн,  а саме: ОСОБА_1 – 2  532 168,21 грн., ОСОБА_2 – 1  281 665,08 грн., ОСОБА_3 -1  097 638,96 грн.
          Враховуючи, що виплата дивідендів учасникам товариства не здійснювалась та беручи до уваги вказані вище правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування військового збору на вказані реінвестиції є неможливим у зв`язку з відсутністю законодавчо встановленої бази оподаткування, що свідчить про протиправність винесеного податковим органом ППР від 28.02.2020 №00002693307 та має наслідком його скасування.
          Доводи апелянта про те, що дивіденди, які нараховуються на користь платника податку у вигляді акцій (часток, паїв), емітованих юридичною особою-резидентом, що нараховує такі дивіденди, за умови, що таке нарахування жодним чином не змінює пропорцій (часток) участі всіх акціонерів (власників) у статутному фонді емітента, та в результаті якого збільшується статний фонд емітента на сукупну номінальну вартість нарахованих дивідендів, підлягають оподаткуванню військовим збором на загальних підставах колегія суддів визнає необґрунтованим, оскільки відповідно до пп.165.1.18 п. 1.65.1. ст.165 ПК України такі доходи не включаються до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку, який є об`єктом оподаткування військовим збором. 
           Посилання податкового органу на те, що позивачем протиправно не сплачена сума військового збору у розмірі 73  672,07 грн., оскільки сума податкового зобов`язання фізичної особи, що сплачена за рахунок коштів податкового агента, вважається податковим благом та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
          Відповідно до п.170.5.1 ПК України податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь дивідендів, крім випадків, зазначених у підпункті 165.1.18 п. 165.1 ст. 165 цього Кодексу є емітент корпоративних прав або за його дорученням інша особа, яка здійснює таке нарахування, тобто позивач, будучи емітентом корпоративних прав, не вважається податковим агентом у спірних правовідносин. 
          Крім того, військовий збір має бути сплачений лише за умови проведення виплат доходу особі, однак жодних виплат дивідендів (доходів) учасникам товариства не проводилось, що свідчить про відсутність у позивача зобов`язань зі сплати військового збору.  
          Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає. 
          Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
          Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
          Згідно з приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року  по справі № 520/1460/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  06.11.2020