Дата документу 22.12.2020 Справа № 321/1464/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 22-ц/807/2673/20                                Головуючий у 1-й інстанції: Березніков О.В.
Є.У.№ 321/1464/17                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
Головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В.,
Гончар М.С.,
секретар: Волчанова І.М.,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року,-
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Зазначала, що сторони до 2014 року перебували у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матір`ю. Батько вихованням дитини не займається, його долею не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Посилаючись на вказані обставини, просила суд на підставі ст.164 ч.1 п.2 СК України позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі по 1 700 грн. щомісяця.
Заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року позов задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 гривень, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою цього ж суду від 24 червня 2020 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням, суду ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині позбавлення його батьківських прав скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення спору. Зокрема, судом не було враховано, що він перебував на військовій службі в зоні АТО з 15.12.2016 по 27.06.2017 та з 14.12.2017 по 05.04.2018. Його перебування на службі не може вважатись умисним ухиленням від батьківських обов`язків адже він захищав інтереси держави України.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що обставини, на які посилається відповідач, є недоведеними та такими, що не відповідають матеріалам справи, а відтак не спростовують законності оскаржуваного рішення. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції не відповідає.
Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 150, ст.155 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Встановлено,  що сторони з 07.09.2012 по 06.07.2016 перебували у шлюбі та є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю (т.1, а.с.6-8,10). 
На час ухвалення оскаржуваного рішення малолітній ОСОБА_5 відвідував КЗ «Михайлівський дошкільний навчальний заклад  №3 «Гніздечко» – ясла-садок загального розвитку Михайлівського району Запорізької області з 05.04.2016. Дитина охайна, доглянута, неконфліктна, товариська. Проживає разом з матір`ю. Вихованням дитини займається мати, відвідує батьківські збори та дитячі свята. Батько вихованням дитини не займається, в дитячого садку жодного разу не був. (т.1,а.с.11).
Відповідач ОСОБА_2 до 16.11.2016 служив матросом у військовій частині НОМЕР_2 м. Білгород-Дністровський, Одеської області, Наказом командира частини від 16.11.2016 №45-РС звільнений з військової служби та направлений на військовий облік до Запорізького районного військкомату м. Запоріжжя (т.1,а.с.9);
Обстеженням житлово-побутових умов від 26 жовтня 2017 року встановлено, що позивачка разом з малолітнім сином і співмешканцем ОСОБА_6 проживає в будинку своєї матері ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 . В будинку п`ять житлових кімнат та кухня, опалення газове, є всі необхідні меблі та предмети побуту, у т.ч. холодильник, телевізор, комп`ютер, пральна машина. Домоволодіння тепле, затишне, по-господарські доглянуте. Житлово-побутові умови задовільні. Санітарний стан задовільний. Сім`я проживає за рахунок заробітків співмешканця, заробітної плати матері, в цілому сім`я матеріально забезпечена (т.1,а.с.14).
11.11.2017 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_8 (т.1,а.с.29).
Згідно висновку служби у справах дітей Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 10.01.2018 батько дитини ОСОБА_2 не піклується про фізичний та духовний розвиток сина ОСОБА_5 2012 р.н., його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надає дитині доступ до культурних та духовних цінностей, не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори розцінюються як ухилення батька від виховання дитини (т.1,а.с.30-31).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач  ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини протягом тривалого часу не виявляє інтересу до існування своєї дитини, його долею не цікавиться, вихованням не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його підготовку до самостійного життя, що за змістом ст.164 ч.1 п.2 СК України є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.
Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов при неповному з`ясуванні фактичних обставин справи, а тому з ними не можна погодитися.
Зокрема, судом першої інстанції не з`ясовано, чи дійсно батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, його ставлення до сина, причини, за яких відповідач з липня 2016 не приймав участі у вихованні дитини.
Разом з тим, і в заяві про перегляд заочного рішення, і в апеляційній скарзі відповідач зазначав, що любить свого сина і бажає його виховувати. Повістки про виклик у судове засідання він не отримував, оскільки суд направляв їх за місцем проживання позивачки, тоді як його зареєстрованим місцем проживання є м. Ялта, АР Крим, а фактичне місце проживання – місто Ірпінь, Київської обл. До листопада 2016 року він служив матросом у військовій частині НОМЕР_2 м. Білгород-Дністровський, Одеської області, а з грудня 2016 по червень 2017 та з грудня 2017 по квітень 2018 перебував на військовій службі та приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської обл.
На підтвердження вказаних обставин відповідач надав суду письмові докази (т.1,а.с.143).
Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 30.10.2020 ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 без реєстрації. Квартира однокімнатна. ОСОБА_9 для відпочинку відокремлена від зони для дозвілля. Квартира об лаштована всім необхідним для проживання і розвитку дитини. У квартирі чисто, є необхідна побутова техніка. Житлово-побутові умови добрі (т.1, а.с.228) .
За даними психонаркологічного відділення Ірпінської центральної міської лікарні станом на 30.10.2020 ОСОБА_2 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.1,а.с.229, 230).
Відповідно до характеристики, виданої ТОВ «Аквафрост», з грудня 2018 ОСОБА_2 працює в товаристві експедитором транспортним. За період роботи зарекомендував себе позитивно, ділові якості проявив на найвищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення. За характером спокійний та врівноважений, скарг від клієнтів не надходило, тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою та авторитетом. Трудову дисципліну не порушував, легко знаходить спільну мову із співробітниками, його можна вважати надійним товаришем і другом, готовим надати допомогу у скрутній ситуації. Не палить, не вживає спиртні та інші одурманюючі препарати. За роки роботи в організації стягнень не має (т.1,а.с.240).
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Ірпінським ВДВС, станом на червень 2020 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 35 562, 83 грн., протягом вересня 2019 – червня 2020 на погашення заборгованості і у відповідності з рішенням суду боржником сплачено 10 471,83 грн. (т.2, а.с.10-11). 
За місцем роботи відповідача з січня 2020 року із його заробітної плати утримуються аліменти на користь позивачки у розмірі 50% від його доходів. Станом на жовтень 2020 розмір стягнутих аліментів становить 14 656,59 грн. (т.1, а.с.232).
На виконання ухвали апеляційного суду від 20 жовтня 2020 рок органи опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації повторно розглянули питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. 
За висновком органу опіки та піклування від 07.11.2020 визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Як зазначено у висновку, після ухвалення оскаржуваного рішення позивачка змінила прізвище дитини на ОСОБА_8 . Протягом п`яти останніх років батько дитини не виконує батьківських обов`язків, не займається його вихованням, на дні народження сина не вітав, подарунки не присилав. За період проходження військової служби ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за розпивання слабоалкогольних напоїв та пива, у 2016 був притягнутий до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини (т.2, а.с.5-7).
Проте, за положенням ст.19 ч.6 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Як зазначив Верховний Суд України у пункті 18 вищевказаної постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідач протягом 2016-2020 р.р. не приймав участі у вихованні дитини з поважних та об`єктивних причин, оскільки проходив військову службу і приймав участь в антитерористичній операції на сході країни, проживає на значній відстані від своєї колишньої сім`ї – в Київській області, а тому не має можливості регулярно бачитися з дитиною, проте бажає займатися вихованням сина, вживає заходи до погашення заборгованості зі сплати аліментів, позитивно характеризується за місцем роботи і місцем проживання, апеляційний суд вважає за доцільне відмовити ОСОБА_10 у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком органів опіки і піклування, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим та упередженим.
Притягнення відповідача до адміністративної та кримінальної відповідальності за вживання в період проходження військової служби слабоалкогольних та алкогольних напоїв та за самовільне залишення військової частини не є достатньою підставою для висновку про його низькі моральні якості. 
За місцем роботи і місцем проживання відповідач характеризується позитивно, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває, об`єктивних даних про те, що він може негативно впливати на свою дитини матеріали справи не містять. 
За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового – про відмову у позові.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів не оскаржувало ся і судом апеляційної інстанції не переглядалося. 
Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року у цій справі в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Покласти на органи опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувало ся і судом апеляційної інстанції не переглядалося. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

М.С.Гончар