Справа № 353/525/20 
Провадження № 22-ц/4808/1304/20 
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна  У. Ю. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2020 року         м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
                               суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
                               секретаря                Турів О.М., 
                               з участю:                позивача ОСОБА_1 та 
                                                       її представника – Савчука Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду, ухвалене головуючою суддею Луковкіною У.Ю. 16 вересня 2020 року,
в с т а н о в и в:
У липні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила до ТОВ «Є ГРОШІ КОМ» позов про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору позики. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що 29 лютого 2020 року між нею та ТОВ «Є ГРОШІ КОМ» було укладено договір позики №3617808526-630067 на суму 6 000 грн, зі сплатою 0% за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 29 березня 2020 року. Даний договір було укладено через веб-сайт відповідача. Через погіршення матеріального становища в зазначений термін позику вона не повернула, у зв`язку з чим їй почали телефонувати представники відповідача та вимагати повернення заборгованості у розмірі 53 670,75 грн, у тому числі суму позики, проценти та штрафна санкції. Посилаючись на те, що умови договору, на які вона погодилась, реєструючись на веб-сайті відповідача, значно відрізнялись від умов, які розміщені на головній сторінці веб-сайту, ОСОБА_1 просила визнати недійсним укладений між сторонами договір позики №3617808526-630067 від 29 лютого 2020 року.
Рішенням Тлумацького районного суду від 16 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору позикивідмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Представник позивача вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що договір між сторонами був укладений в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, а також про те, що відповідач надав документи, які передували укладенню договору, у тому числі щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, підстав та розміру відповідальності за порушення умов договору, оскільки жодних доказів надання таких документів позивачу в матеріалах справи немає. Судом першої інстанції не враховано того, що при ознайомленні позивачем із змістом договору позики на веб-сайті відповідача перед його укладенням, в останньому не були заповнені пункти щодо відсоткових ставок та загального розміру кредиту, а текст договору був викладений на двох сторінках. В той же час, вказує представник ОСОБА_1 , після отримання кредитних коштів на рахунок, позивачем встановлено, що відсоткова ставка за користування позикою становить 1,89% за кожен день користування, починаючи з 1-го до 19-го числа, 1,79% - з 20-го до 29-го дня, 1,69% - з 30-го до 31-го дня, а також було встановлено збільшення процентної ставки у випадку прострочення повернення позики, що є по суті штрафними санкціями. Представник апелянта вказав, що орієнтовна річна процентна ставка склала близько 719,47%. Також представник позивача звертає увагу суду на те, що відповідач не надав доказу надсилання на електронну адресу позивача примірника договору від 29 лютого 2020 року. Більше того, в самому договорі відсутня електронна адреса ОСОБА_1 . Не враховано судом першої інстанції також і те, що ОСОБА_1 не володіє електронним цифровим підписом, а тому в ході реєстрації на веб-сайті відповідача електронний підпис нею не застосовувався. Поза увагою суду залишилось те, що спірний договір не відповідає вимогам ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки в ньому відсутня повна інформація про місце проживання позивача. Крім того, представник апелянта звертає увагу суду на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань. Посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення суду, представник ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач ТОВ «Є ГРОШІ КОМ» своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник ТОВ «Є ГРОШІ КОМ» в засідання апеляційного суду не з`явився, однак судове повідомлення вручено у встановленому законом порядку завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.
В засіданні апеляційного суду  ОСОБА_1  та її представник апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримали. Додатково ОСОБА_1  вказала, що укладаючи із відповідачем договір позики на суму 6 000 грн, вона не була належним чином ознайомлена із умовами щодо сплати відсотків за користування позикою, а тому вважає, що відповідач ввів її в оману. Також вказала, що текст договору, який надавався їй на ознайомлення, та текст договору, який міститься на веб-сайті, суттєво відрізнялися. Рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено того, що відповідачем в будь-який спосіб було порушено її права, оскільки ОСОБА_1 погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З цим висновок суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 29 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» в електронному вигляді за допомогою веб-сайту позикодавця (https://e-groshi.com), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, було укладено договір позики № 3617808526-630067 на суму 6 000 грн, шляхом перерахування їх на банківську картку позичальника НОМЕР_1 на строк 30 днів та кінцевим терміном повернення до 29 березня 2020 року (а.с. 6-14).
Пунктом 1.3 договору позики визначено розмір відсотків за правомірне користування коштами, а саме: 1,89% за кожен день користування позикою, починаючи з 1-го та до 19-го дня користування позикою; 1,79% за кожен день користування позикою, починаючи з 20-го та до 29-го дня користування позикою; 1,69% за кожен день користування позикою, починаючи з 30-го та до 31-го дня користування позикою (п. 1.5.1 договору позики). У разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п. 1.3 договору, здійснюється перерахування процентів, розмір яких у разі прострочення строку повернення позики становить 1,89% від суми позики щоденно, за фактичну кількість календарних днів користування позикою, починаючи з дня отримання позики та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 4,00% за неправомірне використання коштів від суми за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6% від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю (п.п. 1.5.2. договору позики). Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 719,47 % (п. 1.5.4 договору позики).
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Апеляційний суд зауважує, що грошові кошти надавалися ОСОБА_1 в кредит на 30 діб, і її було повідомлено про сплату відсотків на добу за користування кредитними коштами, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ»» не був би укладений.
Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що вона не володіє електронним цифровим підписом, а тому в ході реєстрації на веб-сайті відповідача електронний підпис нею не застосовувався, оскільки матеріалами справи підтверджується, що підпис договору позики був проставлений ОСОБА_1 шляхом використання смс-коду в якості підпису, тобто з використанням одноразового ідентифікатору.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивачка надала всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів договору позики та проставленням відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних. Після обрання позивачкою умов кредитування, перевірки її платоспроможності, було прийняте рішення про надання кредиту, про що проінформовано клієнта, шляхом надсилання СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в анкеті. Даний факт позивач ОСОБА_1 не заперечила.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В абзаці 2 ч.2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Таким чином, враховуючи те, що позивач не надала доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення її в оману, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним з указаних підстав.
Посилання представника апелянта на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необгрунтованими, оскільки максимальний розмір пені, нарахований відповідачем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту (п. 4.3 договору позики), а також позивачка погодилась з конкретно запропонованими умовами договору позики, в т.ч. в частині відсоткової ставки за користування позикою, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Не знайшли свого підтвердження і твердження позивачки про введення її в оману щодо безвідсотковості позики, оскільки із скріншотів сторінок з сайту відповідача з описами пропозицій кредитування тільки пропозиція щодо отримання кредиту «Smile credit» містить умову про безвідсоткове користування кредитними коштами до 30 днів. Однак позивачкою цей кредит не був обраний. Позивачкою укладено електронний договір за кредитним продуктом «Кредит «Пільговий», який містить умови кредитування: 30 днів – 2%.
Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позивача у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну оцінку. Висновки суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає. 
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.
Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.
З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тлумацького районного суду від 16 вересня 2020 року в даній справі – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук 
                                                                               В.Д. Фединяк

       Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.