КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                           Доповідач - Кулікова С.В.
22-ц/824/10199/2020              
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                          Справа №365/81/20

07 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Кулікової С.В.
суддів                       - Желепи О.В.    
                                  - Олійника В.І.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Згурівського районного суду Київської області від 28 квітня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Денисенко Н.О., за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.08.2010 року у розмірі 32 094,30 грн., а також судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 31.08.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 12 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, відповідачка станом на 09.01.2020 року має заборгованість у розмірі 32 094,30 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19 228,33 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 4 466,03 грн., нарахованої пені - 6 395,45 грн., а також штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина), 1504,49 грн. (процентна складова).
Посилаючись на наведене позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.
Заочним рішенням Згурівського районного суду Київської області від 28 квітня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 серпня 2010 року у розмірі 19 228,33 та сплачений судовий збір у розмірі 1 259,35 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості по відсотках та пенею, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області від 28 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та пенею, ухвалити в цій частині нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду в оскаржуваній частині прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих у відповідності до ст.. 625 ЦК України, звільнивши відповідача від відповідальності з формальних підстав.
Вказувала на те, що з урахуванням наявності в матеріалах справи довідки, підписаної позичальником, зокрема, з розміром відсоткової ставки, пені та штрафів, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, не можуть бути застосовані.
Відзив на апеляційну скаргу позивача не надходило.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій просила надати їй платіжну картку Кредитка «Універсальна». Також у заяві зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.  Цього ж дня, ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, якою визначено порядок та строки нарахування та сплати процентів, комісій, штрафів.
Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку станом на 09.01.2020 року заборгованість ОСОБА_1 за договором становить 32094 грн., з яких: 19 228,33 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 466,03 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; 6 395,45 грн. - заборгованість за пенею; 2004,49 грн. - заборгованість по судовим штрафам.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для  часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 19228,33 грн. В задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам суд відмовив.
Суд першої інстанції виходив з того, що  вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із відповідачки заборгованості по відсотках, пені та штрафів, оскільки ці вимоги недоведені, є безпідставними та не підтвердженими доказами, у анкеті-заяві від 31.08.2010 відсутній обов`язок відповідачки по їх сплаті позивачу, а Витяг з Умов та Правил не може вважатися складовою частиною кредитного договору від 31.08.2010 року.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
До позовної заяви позивачем додано витяг з Умов  та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Довідку про умови кредитування з використання платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів льготного періоду».
Наведені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, позичальником не підписані.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та  Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема  й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору  щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату  процентів за користування кредитними коштами,  пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з  Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору  з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк»  дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Таким чином вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит,  пені і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту  є безпідставними.
Сам по собі факт  користування відповідачем грошовими коштами, погашення відповідачем заборгованості не дає підстав уважати, що  з відповідачем погоджені розмір  відсотків, пені та штрафів, порядок та підстави їх нарахування, а тому доводи апеляційної скарги, що позичальник, здійснюючи погашення заборгованості, тим самим висловив свою згоду з запропонованими банком умовами, є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків та пені.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції  безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів відхиляє, оскільки  у цій справі позивач  вимог про стягнення  відсотків, нарахування яких передбачено ст.625 ЦК України, не заявляв.
Посилання на положення ч.2 ст.625 ЦК України міститься у п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, який впроваджено в дію з 1 квітня 2019 року. Зазначеним пунктом передбачено, що в разі порушення  зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом,  неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Отже, оскільки  наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку  не містить підпису відповідачки, а в анкеті-заяві позичальника  відсутня домовленість щодо сплати процентів за користування кредитом в будь-якому вигляді,  підстави для  стягнення відсотків, розрахованих на підставі п.2.1.1.2.12 Умов та правил, відсутні.
За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції  положень ч.2 ст.625 ЦК України є безпідставними.
З  урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині  відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками та пенею є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування в цій  частині відсутні.
В частині стягнення з відповідачки  суми заборгованості за тілом кредиту рішення суду сторонами не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд ,-
                                                  п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.
Заочне рішення Згурівського районного суду Київської області від 28 квітня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
         Головуючий:                                         Судді: