ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10116/20 Справа № 210/5532/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.,
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач – Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року, яке ухвалене суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв І.Г., звернулась до суду з позовом до  Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі – ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання нею виробничої травми, що потягла за собою втрату професійної працездатності. 
Висновком МСЕК у 1993 році їй було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 80 % за трудовим каліцтвом та визнано особою з інвалідністю другої групи, з наступним переоглядом 1 липня 1994 року.
При наступних повторних переоглядах у 1994 - 1996 роках, відсоток втрати професійної працездатності зменшився до 60% та встановлена третя група інвалідності.
При наступних повторних переоглядах у 1996 - 2006 роках, відсоток втрати професійної працездатності зменшився до 20%, група інвалідності не встановлена.
Висновком МСЕК від 10 червня 2008 року, при повторному переогляді, позивачці було встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20% по трудовому каліцтву з 01.06.2008 року на безстроковий термін.
Просила суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 377 840,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
В решті позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивачки, просить збільшити її розмір до заявленого нею у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивачки та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
Також, просить врахувати, що внаслідок отриманої травми та значної втрати професійної працездатності, позивачка не має змоги вести звичне життя з 38 річного віку. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивачка, внаслідок отриманої травми, позбавлена можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, фінансово допомагати своїй родині, вона систематично відчуває стійкий, сильний фізичний біль в області колінних суглобів, який посилюється при ходьбі, незначних фізичних навантаженнях, Додаткових страждань завдає деформація стегна. 
При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. В зазначеній постанові, вказано, що у справах про відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України, критеріїв, і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.
Також, посилається на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 522/3388/18, якою визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн., яке стягнуто з відповідача-роботодавця на користь позивача за умови втрати ним 75% професійної працездатності.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 січня 1993 року з  ОСОБА_2 ,під час виконання трудових обов`язків тунельника Криворізького коксохімічного заводу, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, а саме внаслідок незадовільного стану та тривалої експлуатації швелера кріплення плит перекриття каналу доменного газопроводу, сталося обрушення плит, розміром 1400 х 50 мм, при цьому, падаючи плити зачепили ОСОБА_2 та вона, разом з плитою, впала у канал з висоти 1м., у результаті чого отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритий осколковий, зі зміщенням, перелам правого стегна ( а.с.17-20).
За вказаним фактом було складено Акт № 1 від 21.01.1993 року про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, відповідно до якого причинами настання нещасного випадку є незадовільний технічний стан кріплення плит перекриття у тунелі коксової батареї № 10.
В Акті № 1 від 21.01.1993 року про нещасний випадок на виробництві винними особами, було визнано працівників підприємства Коксохімічного заводу.
Висновком МСЕК від 18.05.1993 року ОСОБА_2 було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 80 % з 18.05.1993 року з наступним переоглядом 01 червня 1994 року та визнано особою з інвалідністю другої групи ( а.с. 10,10- зворот).
При наступних повторних переоглядах у 1994 - 1996 роках, відсоток втрати професійної працездатності зменшився до 60% та встановлена третя група інвалідності.
При наступних повторних переоглядах у 1996 - 2006 роках, відсоток втрати професійної працездатності зменшився до 20%, група інвалідності не встановлена.
Висновком МСЕК від 10 червня 2008 року, при повторному переогляді, позивачці було встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20% по трудовому каліцтву з 01.06.2008 року на безстроковий термін.
Спір виник з приводу відшкодування роботодавцем моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок нещасного випадку на виробництві при виконання трудових обов`язків.
Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачкою під час виконання нею трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених Законом України «Про охорону праці», для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Оскільки позивачці первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 18.05.1993 року, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало їй право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до правовідносин сторін застосовується Закон України  «Про охорону праці» 
Зазначені правовідносини виникли в період дії ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, яка, станом на травень 1993 року, не передбачала права на відшкодування моральної шкоди.
Стаття 237-1 КЗпП України, якою встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до Закону України   «Про внесення змін до КЗпП України»  від 24.12.1999 року набрала чинності  з 24.12.1999 року.
До набрання чинності зазначеної норми  правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди  було врегульовано Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України №472 від 23 червня 1993 року (зі змінами та доповненнями, затв. постановами КМУ від 18.07.1994 року № 492, 13.06.1995 року №410, 2.10.1995 року №777, 10.01.1996 року №34).,
Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків введено в дію з 1 липня 1993 року.
Закон України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, який набрав чинності 01.01.1993 року.
Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, завданої робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків, затверджених Постановою Радою Міністрів СРСР №690 від 03.07.1984 року, які були чинні станом на травень 1993 року, не було передбачено відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
За загальним правилом про дію нормативно-правового акту у часі до кожної події факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який  був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини  мали місце, а не на момент  пред`явлення позову та розгляду його в судовому порядку. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 5 ЦК України  акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли  з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом"якшує або скасовую цивільну відповідальність особи.
Відтак, позивачка не отримувала компенсацію моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві раніше.
Однак, завдані позивачці страждання внаслідок трудового каліцтва у 1993 році є такими, що тривають.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Згідно ст. 17 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці.
Стаття 12 Закону України «Про охорону праці», встановлює, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під  моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного  впливу, що спричинило погіршення або позбавлення   можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення  відносин  з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Як вбачається з пункту 11.2 Акту про нещасний випадок № 11 причиною нещасного випадку є незадовільний технічний стан кріплення плит перекриття у тунелі коксової батареї № 10.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона, на теперішній час, втратила професійну працездатність у розмірі 20%, безстроково. Після втрати працездатності, у позивачці змінилися умови життя.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачці ОСОБА_2 заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивачки щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування  моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою у 1993 році, позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила первинно у 1993 році професійну працездатність у розмірі 80 %, яка в подальшому зменшилась до 20% та встановлена на безстроковий термін. Після втрати працездатності, у позивачки змінилися умови життя, вона періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я відсутнє, а враховуючи, встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково,взагалі можливість такого відновлення. 
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивачки, з 1993 року по теперішній час, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок отриманої виробничої травми, характер отриманої травми, відсоток втрати позивачкою професійної працездатності, на теперішній час, у розмірі 20%, безстроково, стан здоров`я потерпілої, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 50 000,00 грн. до 100 00,00 грн.
Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Позивачка подала позов про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави та збільшує цей розмірі з 840,80 грн. до 1000,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1500,00 грн. за подання позивачкою апеляційної скарги (1000,00 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_2  з 50 000,00 гривень до 100 000 (сто тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Рішення  Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судового збору з 840,80 гривень 00 копійок до 1000 (одна тисяча) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»за подання апеляційної скарги позивачки на користь держави судовий збір у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот ) гривень 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: