ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року	Львів	Справа № 500/2163/19 пров. № А/857/12765/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів  Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропродсервіс інвест" до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції – Мандзій О.П.,
час ухвалення рішення: 12:11:31,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення: 09.09.2020 р.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропродсервіс інвест" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПC у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.05.2019 року №0004731401 та №0004741401, прийняті Головним управлінням ДФС у Тернопільській області.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.05.2019 року №0004731401, прийняте Головним управлінням ДФС у Тернопільській області; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.05.2019 року  №0004741401, прийняте Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 2935525 грн і штрафних санкцій в сумі 1467762,5 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Тернопільській області сплачений  товариством з обмеженою відповідальністю "Агропродсервіс інвест" судовий збір в розмірі 19210 грн. 
Рішення мотивоване підтвердженістю господарських операцій з ТОВ "Демайд", ТОВ "Оілте" та ТОВ "АЗС Економ", зміст яких не суперечить вимогам національного законодавства, та підтверджується, крім укладених договорів, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, сплаченими коштами, реєстрацією податкових накладних та іншими належними документальними доказами, наявними в матеріалах справи, які містять необхідні дані про об`єкт і базу оподаткування ПДВ та відповідають вимогам ст.9 Закону №996-XIV, відсутності реального характеру яких контролюючим органом не доведено належними доказами. Також суд першої інстанції наголошує на відсутності відповідальності позивача за порушення податкової дисципліни його контрагентами.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та продовження необгрунтованих виплат. Скаржник вказує, що документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом, який не мав можливості фактично здійснювати господарські операції у зв`язку із неможливістю поставки, а у позивача була відсутня можливість зберігати СПБТ, а тому такі документи не можуть вважатись належно оформленими та підписаними повноважними особами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ "Агропродсервіс інвест" з 07.06.2006 року зареєстроване як суб`єкт господарювання, з 09.11.2006 року взяте на податковий облік в контролюючих органах та з 26.01.2007 року і на час проведення перевірки є платником ПДВ.
Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, правонаступником якого є відповідач, на підставі наказу від 14.02.2019 року №299 (т.2 а.с.218) та направлень від 22.02.2019 року №552, №553, №554, №555, №556, проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Агропродсервіс інвест" податкового законодавства за період з 01.10.2017 року по 31.01.2019 року, валютного – за період з 01.10.2017 року по 31.01.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2017 року по 31.01.2019 року, за результатами якої складено акт від 15.04.2019 року №479/19-00-14-01/34653281 (т.1 а.с.9-44).
За період з 01.10.2017 року по 31.01.2019 року ТОВ "Агропродсервіс інвест" задекларовано податкового кредиту по ПДВ у сумі 88224277,00 грн. Перевіркою правомірності визначення податкового кредиту по ПДВ встановлено його завищення в загальній сумі 3159651,00 грн., з яких 2757,00 грн. – безпідставно віднесено до податкового кредиту, що не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригувань товариства з обмеженою відповідальністю "Терко Авто", та 3156894,00 грн. – по операціях з ТОВ "Демайд", ТОВ "Оілте", ТОВ "АЗС Економ". 
Відповідно до висновків акта перевірки ТОВ "Агропродсервіс інвест" порушено: п.44.1, п.44.2 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (далі – ПК України), в результаті чого занижено суму ПДВ, що піддягає сплаті до бюджету, в розмірі 2938282,00 грн., в тому числі по періодах: жовтень 2017 року – 187170,00 грн.; листопад 2017 року – 1039956,00 грн.; грудень 2017 року – 291000,00 грн.; лютий 2018 року – 795589,00 грн.; січень 2019 року – 624567,00 грн.; п.44.1, п.44.2 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення ПДВ за січень 2019 року в розмірі 221369,00 грн.
На підставі акта перевірки, 11.05.2019 року Головним управління ДФС у Тернопільській області прийнято податкові повідомлення-рішення: №0004741401, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ, з яких 2938282,00 грн. – за податковим зобов`язанням та 1469141,00 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); №0004731401, яким зменшено розмір від`ємного значення  суми ПДВ в розмірі 221369,00 грн. (т.1 а.с.45-47).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит – це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.
В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність – це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 даного Кодексу об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. 
Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 201.6 даної статті податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов`язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов`язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу. 
Згідно з п. 201.10 даної статті податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) – актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).
При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Проте зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків. 
В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне. 
Між позивачем, як покупцем, та ТОВ "Демайд", як постачальником, 16.10.2018 року укладено договір поставки нафтопродуктів та інших продуктів (речовин, суміші) хімічної промисловості №16.10.18/1 (т.1 а.с.51-52), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати покупцю нафтопродукти (товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Згідно з п.2.2 договору загальна кількість товару, асортимент і ціна товару погоджується сторонами при формуванні замовлення та визначаються в видаткових накладних, які виписуються постачальником. Відповідно до п.4.2 договору поставка замовленого товару здійснюється в межах наявного на момент поставки асортименту і кількості товару у постачальника. Після підписання представниками обох сторін видаткової накладної про здачу-приймання товару замовлення втрачає цінність. Поставка товару здійснюється в строки, погоджені сторонами при прийнятті заявки.
На виконання умов вказаного договору ТОВ "Демайд" виписано видаткові накладні: №355 від 16.10.2018 року, №356 від 17.10.2018 року, №357 від 18.10.2018 року, №399 від 19.10.2018 року, №400 від 23.10.2018 року, №401 від 29.10.2018 року, №459 від 16.11.2018 року, №460 від 21.11.2018 року, №461 від 26.11.2018 року (т.1 а.с.53-61) загалом на придбання газу СПБТ в кількості 164,992 т на суму 4331880,00 грн., в тому числі 721980,00 грн. ПДВ, поставлений позивачу на підставі товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти): №ДМД00000355 від 16.10.2018 року, №ДМД00000356 від 17.10.2018 року, №ДМД00000357 від 18.10.2018 року, №ДМД00000399 від 19.10.2018 року, №ДМД00000400 від 23.10.2018 року, №ДМД00000401 від 29.10.2018 року, №ДМД00000459 від 16.11.2018 року, №ДМД00000460 від 21.11.2018 року, №ДМД00000461 від 26.11.2018 року (т.1 а.с.62-70).
Підтвердженням здійснення розрахунків є платіжні доручення: №2592 від 16.10.2018 року, №2614 від 17.10.2018 року, №188 від 31.10.2018 року, №3736 від 16.11.2018 року, № 115 від 16.11.2018 року, №3188 від 16.11.2018 року №3592 від 14.03.2019 року (т.1 а.с.71-76).
Між позивачем, як покупцем, та ТОВ "Оілте", як постачальником, 27.12.2016 року укладено договір поставки нафтопродуктів та інших продуктів (речовин, суміші) хімічної промисловості №2712/1 (т.1 а.с.77-78), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати покупцю нафтопродукти (товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Згідно з п.2.2 договору загальна кількість товару, асортимент і ціна товару погоджується сторонами при формуванні замовлення та визначаються в видаткових накладних, які виписуються постачальником. Відповідно до п.4.2 договору поставка замовленого товару здійснюється в межах наявного на момент поставки асортименту і кількості товару у постачальника. Після підписання представниками обох сторін видаткової накладної про здачу-приймання товару замовлення втрачає цінність. Поставка товару здійснюється в строки, погоджені сторонами при прийнятті заявки.
На виконання умов вказаного договору ТОВ "Оілте" виписано видаткові накладні: №719 від 02.10.2017 року, №720 від 04.10.2017 року, №721 від 07.10.2017 року, №722 від 10.10.2017 року, №723 від 12.10.2017 року, №724 від 14.10.2017 року, №758 від 16.10.2017 року, №759 від 18.10.2017 року, №760 від 20.10.2017 року, №761 від 23.10.2017 року, №762 від 25.10.2017 року, №763 від 27.10.2017 року, №764 від 31.10.2017 року (т.1 а.с.78а-90) загалом на придбання газу СПБТ в кількості 239,322 т на суму 5949989,40 грн., в тому числі 991664,90 грн. ПДВ, поставлений позивачу на підставі товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти): №ОТ000000719 від 02.10.2017 року, №ОТ000000720 від 04.10.2017 року, №ОТ000000721 від 07.10.2017 року, №ОТ000000722 від 10.10.2017 року, №ОТ000000723 від 12.10.2017 року, №ОТ000000724 від 14.10.2017 року, №ОТ000000758 від 16.10.2017 року, №ОТ000000759 від 18.10.2017 року; №ОТ000000760 від 20.10.2017 року, №ОТ000000761 від 23.10.2017 року, №ОТ000000762 від 25.10.2017 року, №ОТ000000763 від 27.10.2017 року, №ОТ000000764 від 31.10.2017 року (т.1 а.с.91-103).
Розрахунки між сторонами проведені у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: №5446 від 03.10.2017 року, №5458 від 04.10.2017 року, №3141 від 19.10.2017 року, №5653 від 26.10.2017 року, №3179 від 03.11.2017 року, №5847 від 09.11.2017 року, №3191 від 09.11.2017 року, №3199 від 13.11.2017 року, №3200 від 14.11.2017 року (т.1 а.с.104-110).
Між позивачем, як покупцем, та ТОВ "АЗС Економ", як постачальником, 20.11.2017 року укладено договір поставки нафтопродуктів та інших продуктів (речовин, суміші) хімічної промисловості №2011/17-1 (т.1 а.с.111-112), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати покупцю нафтопродукти (товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Згідно з п.2.2 договору загальна кількість товару, асортимент і ціна товару погоджується сторонами при формуванні замовлення та визначаються в видаткових накладних, які виписуються постачальником. Відповідно до п.4.2 договору поставка замовленого товару здійснюється в межах наявного на момент поставки асортименту і кількості товару у постачальника. Після підписання представниками обох сторін видаткової накладної про здачу-приймання товару замовлення втрачає цінність. Поставка товару здійснюється в строки, погоджені сторонами при прийнятті заявки.
На виконання умов вказаного договору ТОВ "АЗС Економ" виписано видаткові накладні: №53 від 08.11.2017 року, №54 від 09.11.2017 року, №55 від 13.11.2017 року, №66 від 14.11.2017 року, №56 від 15.11.2017 року, №88 від 16.11.2017 року, №90 від 17.11.2017 року, №89 від 20.11.2017 року, №91 від 21.11.2017 року, №92 від 24.11.2017 року, №112 від 25.11.2017 року, №133 від 27.11.2017 року, №137 від 29.11.2017 року, №202 від 22.12.2017 року, №201 від 25.12.2017 року, №203 від 27.12.2017 року, №204 від 28.12.2017 року, №205 від 29.12.2017 року, №58 від 16.01.2018 року, №59 від 18.01.2018 року, №60 від 22.01.2018 року, №61 від 24.01.2018 року, №62 від 26.01.2018 року, №124 від 19.02.2018 року, №125 від 22.02.2018 року, №126 від 27.02.2018 року (т.1 а.с.113-138) загалом на придбання газу СПБТ в кількості 287,492 т на суму 6134945,60 грн., в тому числі 1022490,44 грн. ПДВ, та дизпалива в кількості 90300 л на суму 2149140,00 грн., в тому числі 358190,01 грн. ПДВ, поставлений позивачу на підставі товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти): №АЕ0000053 від 08.11.2017 року, №АЕ0000054 від 09.11.2017 року, №АЕ0000055 від 13.11.2017 року, №АЕ0000066 від 14.11.2017 року, №АЕ0000056 від 15.11.2017 року, №АЕ0000088 від 16.11.2017 року, №АЕ0000090 від 17.11.2017 року, №АЕ0000089 від 20.11.2017 року, №АЕ0000091 від 21.11.2017 року, №АЕ0000092 від 24.11.2017 року, №АЕ00000112 від 25.11.2017 року, №АЕ00000133 від 27.11.2017 року, №АЕ00000137 від 29.11.2017 року, №АЕ00000202 від 22.12.2017 року, №АЕ00000201 від 25.12.2017 року, №АЕ00000203 від 27.12.2017 року, №АЕ00000204 від 28.12.2017 року, №АЕ00000205 від 29.12.2017 року, №АЕ00000058 від 16.01.2018 року, №АЕ00000059 від 18.01.2018 року, №АЕ00000060 від 22.01.2018 року, №АЕ00000061 від 24.01.2018 року, №АЕ00000062 від 26.01.2018 року, №АЕ00000124 від 19.02.2018 року, №АЕ00000125 від 22.02.2018 року, №АЕ00000126 від 27.02.2018 року (т.1 а.с.139-164).
Розрахунки між сторонами проведені у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: №9 від 22.11.2017 року, №38 від 30.11.2017 року, №3244 від 19.12.2017 року, №6123 від 19.12.2017 року, №282 від 18.12.2017 року, №454 від 10.01.2018 року, №629 від 19.01.2018 року, №746 від 05.02.2018 року, №18 від 05.02.2018 року, №51 від 09.02.2018 року, №99 від 14.03.2018 року (т.1 а.с.165-172).
Як вбачається з описаних вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки, а зазначені вище податкові накладні, виписані контрагентами позивача – постачальниками товару, не мали недоліків і порядок їх заповнення відповідав чинному на момент виписки законодавству, були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тому з дня отримання цих податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з цими контрагентами. 
Щодо доводів відповідача про те, що за результатами податкового аналізу та податкової інформації вищенаведених контрагентів позивача встановлено відсутність основних засобів, неможливості фактично здійснювати господарські операції у зв`язку із неможливістю поставки, та відсутності у позивача можливості зберігати СПБТ, трудових ресурсів тощо, колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до п. п. 74.1, 74.3 ст. 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі – Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. 
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики. 
Отже, посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно зазначених вище контрагентів позивача, а також податкову інформацію, надану іншими контролюючими органами, що складена за результатами опрацювання звітності цих контрагентів чи неможливості проведення їх зустрічної звірки (перевірки), є безпідставним, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 року у справі № 815/565/15. 
Водночас, як правильно вказав суд першої інстанції, зустрічні звірки або перевірки з питань підтвердження отриманих від ТОВ «Агропродсервіс інвест» відомостей щодо відносин з іншими контрагентами, зокрема, ТОВ "Демайд", ТОВ "Оілте", ТОВ "АЗС Економ", контролюючим органом не проводились.
Отже, у спірному випадку відповідач використав інформацію, наявну в автоматизованих інформаційних системах ДФС щодо господарської діяльності контрагентів позивача без аналізу первинних документів таких платників податків. Оскільки зустрічні звірки жодного із контрагентів позивача фактично не проводились, тому аналітична інформація автоматизованих інформаційних систем ДФС про відсутність у контрагентів-постачальників необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності не можуть бути підставою для висновку щодо здійснення позивачем правочинів без мети настання реальних наслідків, проведення безтоварних операцій, та, відповідно, однією з підстав для висновку про завищення сум податкового кредиту з ПДВ та в результаті прийняття податкових повідомлень-рішень про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ та зменшення розміру від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Такі висновки є лише припущенням контролюючих органів.
Щодо посилання відповідача на можливі факти фіктивної підприємницької діяльності чи інших порушень законодавства суб`єктів господарювання – зазначених вище контрагентів позивача, колегія суддів зазначає, що доказом вини у здійсненні фіктивного підприємництва може бути лише вирок суду, постановлений у кримінальній справі, який набрав законної сили і яким встановлено факт здійснення посадовими особами підприємств фіктивного підприємництва чи інших злочинів, тобто відсутність реальних господарських операцій, однак такого вироку відповідач суду не надав. 
Крім того, колегія суддів враховує принцип презумпції добросовісності платника податків, який означає, що подані платником податків контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. 
При цьому, чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди – покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів. 
В свою чергу, відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач. 
Одночасно колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ "Демайд", ТОВ "Оілте", ТОВ "АЗС Економ"  були зареєстровані у встановленому порядку, не були виключені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебували на обліку в органах державної податкової служби та були зареєстровані платником податку на додану вартість. 
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реальності господарських операцій між ТОВ «Агропродсервіс інвест» і ТОВ "Демайд", ТОВ "Оілте", ТОВ "АЗС Економ" на підставі описаних вище договорів, підтвердження здійснення цих господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цими контрагентами в періоді, що перевірявся, та зменшення розміру від`ємого значення суми ПДВ.
Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегії суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій з контрагентами ТОВ "Демайд", ТОВ "Оілте" та ТОВ "АЗС Економ", натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, безпідставним є донарахування податкового зобов`язання з ПДВ в сумі 2935525,00 грн (2938282,00 - 2757,00 = 2935525,00) з застосуванням штрафних санкцій в розмірі 1467762,50 грн (1469141,00 – 50% від 2757,00 = 1467762,50) та зменшення розміру від`ємного значення ПДВ в сумі 221369,00 грн шляхом прийняття 11.05.2019 року податкових повідомлень-рішень №0004741401 в частині, вказаній судом, та №0004731401 відповідно.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд –                              

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 500/2163/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 04.01.2021 року