У Х В А Л А  
07 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 638/13880/17
провадження № 61-10398 ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Рябоволом Володимиром Володимировичем на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня  2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання договору дарування недійсним,
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив визнати договір дарування частки домоволодіння з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16 червня 2020 року,  в задоволенні позову відмовлено.
13 липня 2020 року, засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга   ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Рябоволом В. В. на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня  2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, у якій скаржник просить судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
У касаційній скарзі скаржник зазначає підставу касаційного оскарження судових рішень пункти 1, 4 частини 2 статті 389 ЦПК України.
Вважає, що суди застосували положення статей 13, 203, 215, 234, ЦК України без врахування правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 27 травня 2020 року у справі №641/9904/16-ц, в якій зазначено, що вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна його власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Також, скаржник посилається на пункт 1 частини 3 статті 411 ЦПК України та вважає, що не дослідив зібрані у справі докази, а саме розписку від 12 червня 2003 року, відповідно до якої ОСОБА_2 взяла борг у ОСОБА_1 у розмірі  120 000 доларів США.
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою                                                    ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Рябоволом Володимиром Володимировичем на рішення Дзержинського районного суду                   м. Харкова від 03 березня  2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 червня 2020 року на підставі пунктів першого, четвертого частини другої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження).
Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
Витребувати із Дзержинського районного суду м. Харковаматеріали                                справи № 638/13880/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання договору дарування недійсним.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          В. М. Сімоненко
                                                                                                                     С. Ю. Мартєв
                                                                                                                     Є. В. Петров