ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1485/20 Справа № 175/3251/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року                
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів         -        Варенко О.П., Городничої В.С.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк”,
на рішення Жовтоводського міського суду  Дніпропетровської області  від 05 серпня 2019 року
по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2017 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк “ПриватБанк” просить скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк задовольнити в повному обсязі. 
Відповідач у відзиві просив апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” залишити без задоволення, а рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 без змін.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
     Судом першої інстанції встановлено, що в позовній заяві позивач вказує на те, що 08.06.2011 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №б/н з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 7000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також, у даній заяві у графі «Виявляю бажання оформити на своє ім`я…» стоїть позначка відповідача навпроти графи «Зарплатна картка» (а.с.8).
До даної заяви відповідача банк додав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів льотного періоду по договору SAMDN55000045877164, від 25 червня 2011 року, що не співпадає з датою підписання відповідачем анкети-заяви та у якій є підпис клієнта без зазначення його прізвища та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 (а.с.9-33).
Також, на підтвердження розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 позивачем надано розрахунок, згідно якого останній станом на 31.07.2017 року має заборгованість у розмірі 75129,55 грн. із них:6600,06 заборгованість за кредитом; 61020,75 заборгованість по процентам за користування кредитом; 3450,00 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн — штраф (фіксована частина), 3553,79 — штраф (процентна складова).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки у анкеті-заяві від 08.06.2011 року не зазначено, яку саме послугу відповідач погодився отримати від банку, в якому розмірі бажає отримати кредитний ліміт, до того ж, позивачем не надано доказів того, що відповідач отримував платіжну картку та кредитні кошти у розмірі 7000,00 грн. та користувався ними, а надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання заяви-анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач ОСОБА_1 , був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами. 
Крім того, позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що становить станом на 31.07.2017 року становить 75129,55 грн., оскільки сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений банком, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-7). 
До того ж, вказані розрахунки не містять достатніх даних про особу, яка їх здійснила, оскільки крім підпису цієї особи , інші ідентифікуючі дані (підпис, посада) відсутні. 
Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем не надано.
Відмовляючи повністю у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем, АТ КБ «ПриватБанк», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником умов та правил надання банківських послуг, тарифів і пам`ятки клієнта, щоб в сукупності з заявою-анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.
Посилання апелянта, що з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору, про що засвідчив особистим підписом, колегія суддів вважає недоведеними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови. 
Твердження апелянта, що факт укладення між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг є доведеним, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки беручи до уваги всі встановлені судом першої інстанції факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки під час укладення договору сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме кредиту, його виду та розміру, відсоткової ставки по ньому, строків погашення кредиту, розміру та виду неустойки. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"- залишити без задоволення.
Рішення Жовтоводського міського суду  Дніпропетровської області  від 05 серпня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

В.С.Городнича