ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 819/586/17
адміністративне провадження № К/9901/35301/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
cудді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Смоковича М.І.
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №819/586/17
за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2017 року, ухвалену у складі: головуючого судді Яковець Н.В., і постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року, ухвалену у складі: головуючого судді Старунського Д.М., суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області (далі - Управління ДВС ГТУЮ в Тернопільській області, відповідач) з вимогами:
1.1.  визнати протиправними дії Управління ДВС ГТУЮ в Тернопільській області щодо повернення рішення Чортківського районного суду від 13 вересня 2010 року №2-1168/10 та постанови Чортківського районного суду від 24 травня 2011 року №2а-10436/11/1916;
1.2.  зобов`язати Управління ДВС ГТУЮ в Тернопільській області прийняти до виконання рішення Чортківського районного суду від 13 вересня 2010 року №2-1168/10 та постанову Чортківського районного суду від 24 травня 2011 року №2а-10436/11/1916, виконання яких гарантується державою.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішеннями судів у справах №2-1168/10 та №2а-10436/11/1916 територіальний орган Пенсійного фонду України зобов`язано перерахувати та виплатити на його користь основну та додаткову пенсію. Водночас виконувати у примусовому порядку вказані рішення відповідач відмовляється.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 вересня 2010 року Чортківський районний суд Тернопільської області прийняв рішення в справі №2-1168/10, яким зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Чортківському районі Тернопільської області призначити ОСОБА_1 основну пенсію в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком як інваліду першої групи захворювання, пов`язаного із наслідками Чорнобильської катастрофи, і доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.
4. 24 травня 2011 року Чортківський районний суд Тернопільської області прийняв постанову у справі №2-а-10436/11/1916, якою зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у Чортківському районі Тернопільської області:
4.1.  здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 призначеної державної пенсії із розмірів мінімальної пенсії за віком з урахуванням вимог частини четвертої статті 54 та частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 06 листопада 2010 року з урахуванням виплачених сум до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин;
4.2.  здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 призначеної додаткової пенсії за шкоду причинену здоров`ю, установивши її в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком з урахуванням вимог статті 50, частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 06 листопада 2010 року з урахуванням виплачених сум до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин;
4.2.  здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, нараховувати доплату до пенсії із дотриманням вимог статті 39, частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист і громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції закону, яка діяла до 01 січня 2008 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, починаючи з 06 листопада 2010 року з урахуванням виплачених сум до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.
5. 01 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявами про прийняття для виконання рішень судів у справах №2-1168/10, № 2-а 10436/11/1916.
6. Листом від 04 жовтня 2016 року №4412/02 Управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі повідомило позивача про те, що на виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області в справі №2-1168/10 йому було здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії за період з 29 червня 2010 року по 31 липня 2011 року, за наслідком чого нараховано 60721,94 грн, які включено до додаткової відомості на виплату пенсій за листопад 2016 року.
7. Листом від 29 грудня 2016 року №31/22/10986 Головне територіальне управління юстиції в Тернопільській області повідомило позивача про повернення постанови  Чортківського районного суду Тернопільської області в справі № 2-а 10436/11/1916 у зв`язку з її повним виконанням під час виконання рішення Чортківського районного суду Тернопільської області в справі №2-1168/10.
8. Водночас судове рішення у справі №2-1168/10 разом з довідкою про здійснення нарахування Управлінням Пенсійного фонду України в Чортківському районі на виконання рішення суду у справі №2-1168/10 від 13 вересня 2010 року в сумі 60721,94 грн скеровано до ГДУКС України в Тернопільській області для виконання за № 263.
9. Не погоджуючись з діями відповідача щодо повернення судових рішень в справах  №2-1168/10, №2-а 10436/11/1916 без виконання, позивач звернувся до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
10. Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
11. Відмовляючи в задоволенні позову суди попередніх інстанцій керувалися тим, що з набранням чинності 01 січня 2013 року Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» рішення про стягнення коштів, боржниками за якими є державні органи, виконуються органами Державної казначейської служби України.
12. Закріплений у перехідних положеннях указаного закону механізм виконання рішень, боржником за якими є держава, передбачає, що виконавчі документи, які видані до 01 січня 2013 року, подаються до відповідних Управлінь ДВС України, які за даними власних реєстрів перевіряють виконання такого рішення та у разі відсутності відомостей про його виконання в повному обсязі вносять інформацію про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.
13. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що рішення суду у справі №2-а 10436/11/1916 було фактично виконано у повному обсязі шляхом здійснення перерахунку пенсії під час виконання рішення суду у справі №2-1168/10. Водночас для стягнення нарахованих сум основної та додаткової пенсій за рішенням суду №2-1168/10 відповідні матеріали були передані до органу Державної казначейської служби України.
14. З урахуванням викладеного суди попередніх інстанцій уважали, що рішення суду у справі №2-а 10436/11/1916 було обґрунтовано повернуто позивачеві. Водночас щодо рішення суду у справі №2-1168/10, то суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що обов`язок з його виконання покладено на органи Державної казначейської служби України, у зв`язку з чим його виконання не залежить від дій чи бездіяльності відповідача у цій справі.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
15. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
16. Позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про те, що судове рішення в справі №2-а-10436/11/1916 було виконано у повному обсязі, адже відповідачем не приймалося постанов про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання у повному обсязі вказаного судового рішення.
17. Позивач також зазначає про необґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про те, що рішення суду в справі №2-1168/10 було передано на виконання до органів Державної виконавчої служби, адже будь-яких доказів, які б підтверджували вказані обставини матеріали справи не містять і судом вони під час розгляду справи не досліджувалися.
18. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу зазначив, що судами попередніх інстанцій повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для розгляду справи, і правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування його рішення немає.
19. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Бевзенка В.М., суддів Данилевич Н.А., Шарапи В.М.
20. Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
21. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 30 квітня 2020 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
22. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2020 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Смоковичу М.І.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
23. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
24. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни.
25. Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
26. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX.
27. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28. Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їхнього виконання встановлюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI (далі - Закон №4901-VI).
29. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.
30. Згідно з частиною першою статті 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
31. Частиною другою статті 3 Закону №4901-VI установлено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, установлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
32. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
33. Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону №4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів і відомостей.
34. Згідно із статтею 7 Закону №4901-VI виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. 
35. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
36. Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4901-VI виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.
37. Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4901-VI, інвентаризації та погашення заборгованості за ними визначений в Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440 (далі - Порядок №440).
38. Під «рішенням» у Порядку №440 розуміються виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону №4901-VI суб`єкти, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року.
39. Відповідно до пункту 3 Порядку №440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.
40. Згідно з пунктом 5 Порядку №440 зареєстроване в установленому порядку рішення невідкладно розглядається керівником органу державної виконавчої служби та передається відповідальній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до органу державної виконавчої служби.
41. Пунктом 7 Порядку №440 передбачено, що відповідальна особа не пізніше семи робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов`язана перевірити за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконання такого рішення та у разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі внести дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою (далі - Реєстр).
42. Якщо за результатами перевірки встановлено, що рішення виконано в повному обсязі, відповідальна особа повертає рішення заявнику із супровідним листом та відповідною довідкою з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.
43. Як установлено пунктом 9 Порядку №440, відповідальна особа не пізніше семи робочих днів з дня внесення рішення до Реєстру зобов`язана надіслати заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про прийняття такого рішення для обліку із зазначенням черги, до якої воно включено.
44. Відповідно до пункту 13 Порядку №440 передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.
45. Пунктом 20 Порядку №440 передбачено, що погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.
VI. Позиція Верховного Суду
46. Спір у цій справи виник у зв`язку із зверненням позивача до відповідача із заявами про виконання рішень Чортківського районного суду Тернопільської області у справах №2-1168/10, №2-а-10436/11/1916, якими територіальний орган Пенсійного фонду України зобов`язано нарахувати і виплатити позивачеві основну та додаткову пенсію, а також доплату до неї.
47. Суди попередніх інстанцій правильно вважали, що виконання вказаних рішень у частині стягнення відповідних сум пенсії, нарахованих унаслідок перерахунку, регулюється Законом №4901-VI і покладається на Державну казначейську службу України (далі - ДКС України).
48. Так, 01 січня 2013 року набрав чинності Закон №4901-VI, яким законодавець запровадив комплекс засобів, які покликані забезпечити безумовне виконання рішень суду про стягнення коштів, боржниками за якими є держава та її органи.
49. Мета цього закону досягається шляхом безспірного списання органом ДКС України коштів з рахунків боржників на підставі виконавчих документів в строк, що не перевищує три місяці, а в разі відсутності в боржника коштів, або у разі неможливості виконати рішення у вказаний строк - шляхом проведення відповідних розрахунків за рахунок коштів Державного бюджету України.
50. Беручи до уваги, що до набрання чинності Законом №4901-VI рішення про стягнення коштів, боржниками за якими є державні органи, виконувалися в загальному порядку органами Державної виконавчої служби України, з метою уникнення випадків повторного стягнення коштів з боржників (Державного бюджету) на підставі виконавчих документів, які повністю або частково виконані органами ДВС України, законодавцем у пункті 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4901-VI та Порядком №440 був запроваджений спеціальний порядок прийняття до виконання виконавчих документів, що були видані до 01 січня 2013 року, відповідно до якого такі рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, включаються після перевірки їхнього виконання за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.
51. Отже, орган Державної виконавчої служби відмовляє у внесенні відомостей про рішення суду до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою та повертає його стягувачу у випадку, якщо в Єдиному державну реєстрі виконавчих проваджень є інформація та підтверджуючі документи про його фактичне виконання у повному обсязі.
52. У спірних правовідносинах джерелом відомостей, якими керувався відповідач, стверджуючи про фактичне виконання у повному обсязі рішення суду у справі №2-а-10436/11/1916, був лист Управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області від 12 серпня 2016 року №3865/02, за змістом якого рішення суду №2-а-10436/11/1916 було виконано одночасно з виконанням рішення суду у справі №2-1168/10.
53. Проте чи є в Єдиному державну реєстрі виконавчих проваджень інформація та підтверджуючі документи про фактичне виконання у повному обсязі рішення суду в справі №2-а-10436/11/1916, і чи перевіряв цю інформацію відповідач, - суди попередніх інстанцій не досліджували.
54. Суд також зазначає, що судами попередніх інстанцій не було встановлено, чи були рішення судів у справах  №2-а 10436/11/1916 та №2-1168/10 за своїм змістом подібними настільки, що виконання одного з них поглинало б інше.
55. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків про фактичне виконання у повному обсязі рішення суду у справі №2-а-10436/11/1916 та про наявність у відповідача правових підстав для його повернення стягувачеві відповідно до пункту 7 Порядку №440.
56. Водночас суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність вимог позивача в частині, що стосується його вимог про визнання протиправними дій щодо повернення рішення суду у справі  №2-1168/10 та зобов`язання прийняти вказане рішення для виконання.
57. Як установили суди попередніх інстанцій, рішення Чортківського районного суду Тернопільської області у справі №2-1168/10 у частині стягнення перерахованої основної та додаткової пенсії у розмірі 60721,94 грн було включено відповідачем 01 липня 2016 року до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №51569058, а відповідні матеріали були передані до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області для виконання відповідно до акту за IV квартал 2016 року.
58. Суд зазначає, що з моменту включення рішення Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, його виконання здійснюється органами Державної казначейської служби в порядку, визначеному Законом №4901-VI.
59. Отже, доводи позивача про те, що таке рішення йому було протиправно повернуто відповідачем спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
60. Аргументи позивача про те, що рішення суду у справі №2-1168/10 в частині стягнення перерахованої основної та додаткової пенсії у розмірі 60721,94 грн не виконується не є предметом доказування у цій справі, оскільки його виконання належить до повноважень Державної казначейської служби, а не відповідача у справі.
61. Відповідач у спірних правовідносинах здійснює виключно перевірку стану виконання такого рішення відповідно до даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та включає рішення, що залишаються невиконаними до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.
62. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 359 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
63. Частиною другою статті 352 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд, зокрема, не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
64. З огляду на викладене Суд частково погоджується з доводами касаційної скарги та уважає, що судові рішення судами першої та апеляційної інстанції в частині вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо повернення рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2011 року №10436/11/1916 та про зобов`язання прийняти вказане рішення для виконання прийняті з порушенням норм процесуального права, унаслідок яких суди попередніх інстанцій не дослідили докази, що мають значення для правильного вирішення справи.
65. Суду першої інстанції під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
66. В іншій частині вимог рішення судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування чи зміни відсутні.
VII. Судові витрати
67. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
68. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
69. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
70. Постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року у частині вимог про визнання протиправними дій Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо повернення рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2011 року у справі №10436/11/1916 та про зобов`язання прийняти вказане рішення для виконання скасувати та направити справу №819/586/17 у цій частині на новий розгляд до Чортківського районного суду Тернопільської області.
71. В іншій частині постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року залишити без змін.
72. Судові витрати не розподіляються.
73. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    М.І. Смокович