ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 жовтня 2020 року           справа №200/5125/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника відповідача Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року (повне судове рішення складено 10 серпня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/5125/20-а (суддя в І інстанції Арестова Л.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                         УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління ГУ ДПС у Донецькій області (далі – ГУ ДПС у Донецькій області, податковий орган) з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності ГУ ДПС у Донецькій області щодо залишення без подальшого відпрацювання заяви ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподаткування з 01 квітня 2020 року, зобов`язання відповідача зареєструвати фізичну особу – підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку з 01 квітня 2020 року шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.
Позивач з 06.03.2006 зареєстрована фізичною особою – підприємцем, та 02.11.2011 отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. 26.02.2020 позивач надала відповідачу заяву про застосування з 01.04.2020 спрощеної системи оподаткування. 03.03.2020 позивачу відповідачем направлено листа, згідно якого заява позивача від 26.02.2020 залишена без подальшого відпрацювання, оскільки, як зазначив відповідач, на його думку фізична особа-підприємець не може здійснювати адвокатську діяльність або діяльність за класифікацією виду економічної діяльності 69.10 «Діяльність у сфері права» на спрощеній або на загальній системі оподаткування.
Вважаючи таку відповідь протиправною, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Донецькій області щодо залишення без подальшого відпрацювання заяви ФОП ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподаткування, як фізичної особи-підприємця, яка працює за КВЕД 69.10 «Діяльність в сфері права».
Зобов`язано ГУ ДПС у Донецькій області здійснити реєстрацію суб`єкта господарювання – фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку за ставкою у відсотках до доходу 5 та група 3, без реєстрації ПДВ з 01.04.2020.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач знаходиться на обліку як особа, що здійснює незалежну адвокатську діяльність та як фізична особа-підприємець, що здійснює діяльність у сфері права (згідно КВЕД-2010 – 69.10), отже, особа, яка здійснює незалежну адвокатську діяльність, не може бути підприємцем у межах такої адвокатської діяльності. Апелянт наголошує, що адвокатська діяльність не є підприємницькою і не може здійснюватися фізичною особою-підприємцем, а фізична особа, яка здійснює незалежну адвокатську діяльність, не може бути підприємцем у межах такої адвокатської діяльності та обрати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, отже, податковий орган при вирішенні питання щодо відмови в застосуванні позивачем спрощеної системи оподаткування діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач до апеляційного суду не прибув.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі – ЄДР) 06.03.2006, про що в ЄДР зроблений запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця за номером 2 266 000 0000 020954, видано свідоцтво про державну реєстрацію ФОП 06.03.2006. Вид економічної діяльності, яку здійснює позивач – код КВЕД 69.10 «Діяльність в сфері права», що підтверджується витягом з ЄДР.
З 2011 року позивач має статус адвоката, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4097 від 02.11.2011.
Відповідно до пп.298.1.4 п. 298.1 ст. 298 Податкового Кодексу України (далі – ПК України), 27 лютого 2020 року позивач як фізична особа-підприємець подала відповідачу заяву про застосування з 01 квітня 2020 року спрощеної системи оподаткування та розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування за формою, встановленою Наказом Міністерства фінансів України від 16 липня 2019 року № 308. Обраний вид діяльності для спрощеної системи оподаткування згідно з КВЕД – 69.10 «Діяльність у сфері права». Обрана група та ставка єдиного податку – 3 група зі ставкою 5%.
У відповідь на подану заяву про застосування спрощеної системи оподаткування позивач 25 березня 2020 року отримала лист Північної державної податкової інспекції Маріупольського управління ГУ ДПС у Донецькій області від 03.03.2020, яким заява позивача залишена без подальшого відпрацювання, оскільки, як зазначив відповідач, на його думку, фізична особа-підприємець не може здійснювати адвокатську діяльність або діяльність за класифікацією виду економічної діяльності 69.10 «Діяльність у сфері права» на спрощеній або на загальній системі оподаткування, виходячи, у тому числі, з того, що позивач знаходиться на обліку як особа, що здійснює незалежну адвокатську діяльність та як фізична особа - підприємець, що здійснює діяльність у сфері права (згідно КВЕД-2010 – 69.10), отже, має вести облік та звітувати саме як особа, що провадить незалежну професійну діяльність – адвокат, у той час як застосування спрощеної системи оподаткування фізичними особами, які здійснюють незалежну професійну діяльність ПК України не передбачено. 
На думку відповідача, фізична особа, яка здійснює незалежну адвокатську діяльність, не може бути підприємцем у межах такої адвокатської діяльності, адвокатська діяльність не є підприємницькою і не може здійснюватися фізичною особою - підприємцем. 
Виходячи з викладеного, ГУ ДПС у Донецькій області зроблений висновок, що фізична особа, яка здійснює незалежну адвокатську діяльність, не може бути підприємцем у межах такої адвокатської діяльності та обрати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
ПК України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пунктів 63.1 - 63.2 ст. 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.
Згідно з п. 63.5 ст. 63 ПК України всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.
За визначенням п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до п.65.1 ст.65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Разом з тим, відповідно до п.65.2 ст.65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
При цьому відповідно до п.п 65.4.4 п. 65.4 ст. 65 ПК України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
Відповідно до положень п.178.1, п.178.2 ст.178 ПК України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із ст. 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Положеннями п.167.1 ст.167 ПК України передбачено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами
Слід зазначити, що з системного аналізу зазначених положень ПК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється ст. 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.
Як встановлено судами, позивачем здійснюється підприємницька діяльність за КВЕД 69.10 - надання послуг у сфері права, а також позивач є адвокатом, діяльність якого тотожна за змістом, отже, відсутні підстави вважати підприємницьку діяльність позивача відмінною від незалежної професійної діяльності.
При цьому, в даному випадку, слід керуватись встановленим п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України принципом презумпції правомірності платника податку, відповідно до якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податку.
Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку, що, оскільки види діяльності позивача як фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, співпадають, а позивач обліковувалась як фізична особа – підприємець ще до набуття статусу адвоката, не втратила статусу фізичної особи – підприємця ані під час та/або отримання свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, ані під час звернення до відповідача із заявою про застосування з 01 квітня 2020 року спрощеної системи оподаткування, то в силу приписів п.п 65.4.4 п. 65.4 ст. 65 ПК України позивач не може обліковуватися в податковому відношенні як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки у даному випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що протирічить принципам податкового законодавства.
Неможливість взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, якщо така особа вже є фізичною особою-підприємцем, також підтверджується п.6.7 Порядок обліку платників податків і зборів, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року № 1588, відповідно до якого, взяття на облік фізичних осіб, які не є підприємцями та здійснюють незалежну професійну діяльність, умовою ведення якої згідно із законом є державна реєстрація такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (далі - фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), здійснюється за місцем постійного проживання у порядку, встановленому цим Порядком для фізичних осіб – підприємців.
Аналіз наведених норм податкового законодавства дає суду змогу зробити висновок, що ПК України встановлено обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачено у разі, коли особа здійснює підприємницьку діяльність, або у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність. 
Поряд із цим, необхідно зазначити, що податковий орган відмовляє у повторному взятті на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. Такий обов`язок податкового органу передбачено п.п. 65.4.4 п.65.4 ст. 65 ПК України.
Тобто, якщо особу взято на облік як самозайняту особу, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.
Таким чином, з системного аналізу положень ПК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткуванню згідно ст. 178 ПК України лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципу презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Практика Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, визначає, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків, слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.
Також дана позиція суду підтверджується практикою Вищого адміністративного суду України, зокрема, постановою від 21.01.2016 у справі № 808/7758/13-а, в якій суд дійшов висновку, що особа, яка перебуває на обліку в органі державної податкової служби як фізична особа-підприємець не потребує додаткової реєстрації як самозайнята особа.
Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку, що доводи відповідача про облік позивача ніби одночасно як фізичною особою - підприємцем, так і за “реєстром незалежної професійної діяльності” у якості адвоката, є таким, що не відповідає наведеним вище приписам законодавства.
Слід зазначити, що з огляду на наведені приписи законодавства, від того, яким саме чином у податковому відношенні обліковується позивач (як фізична особа - підприємець або як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність), залежить наявність у позивача права обирати систему оподаткування (загальну або спрощену), та, відповідно, групу єдиного податку у разі обрання спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності. 
Судами встановлено, та не заперечується відповідачем, що позивач з 06.03.2006 є фізичною особою-підприємцем, про що в ЄДР зроблений запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця за номером 2 266 000 0000 020954, видано свідоцтво про державну реєстрацію ФОП 06.03.2006.
Відповідно до пунктів 291.2, 291.3 статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 ПК України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.
Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів:
1) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;
2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;
3) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством;
4) державному реєстратору як додаток до заяви про державну реєстрацію, що подається для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця з урахуванням вимог пункту 291.5 статті 291 цього Кодексу. Електронна копія заяви, виготовлена шляхом сканування, передається державним реєстратором до контролюючого органу одночасно з відомостями з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Згідно частини першої підпункту 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 ПК України, суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб`єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року.
Реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку (пункт 299.1 статті 291 ПК України).
У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку, контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку (пункт 299.1 статті 291 ПК України).
Згідно пунктів 299.6, 299.7 статті 299 ПК України, у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.
Підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:
1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;
2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;
3)  недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.
Фактичні обставини свідчать, що 26.02.2020 позивач, керуючись наведеними приписами ПК України, подала відповідачу заяву про застосування з 01.04.2020 спрощеної системи оподаткування та розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування, за формою, встановленою Наказом Міністерства фінансів України від 16 липня 2019 року № 308. Обраний вид діяльності для спрощеної системи оподаткування згідно з КВЕД – 69.10 «Діяльність у сфері права». Обрана група та ставка єдиного податку – 3 група зі ставкою 5%.
Заява про застосування спрощеної системи оподаткування та розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування надана 03.03.2020 вх.31687/10.
Того ж дня, 03.03.2020, за вих. № 18781/10/05-99-34-80 позивачу направлена відповідь про розгляд її заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, згідно якої позивачу роз`яснено, що виходячи з того, позивач має статус адвоката, тобто здійснює незалежну професійну діяльність, вона не може бути підприємцем в межах такої адвокатської діяльності та обрати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. 
Суд констатує, що виходячи з фактичних обставин справи, така відмова відповідача у задоволенні поданої позивачем заяви від 26.02.2020 не відповідає наведеним приписам пункту 299.7 статті 299 ПК України, тобто відповідач у даному випадку також не діяв відповідно до частини другої статті 19 Конституції України.
З цього приводу також слід зазначити наступне.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
З урахуванням обставин цієї адміністративної справи, місцевий суд правильно встановив, що за умови дотримання позивачем процедури подання заяви про застосування до позивача спрощеної системи обліку та звітності (форма такої заяви, строки подання, відсутність заборгованості, тощо) відповідно до вимог ПК України, та відсутності підстав для прийняття відповідачем - контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації позивача як платника єдиного податку, що визначені також ПК України, у відповідача немає іншої альтернативи, ніж задовольнити подану позивачем заяву від 26.02.2020.
Тобто, ГУ ДПС у Донецькій області не наділено повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.03.2018 у справі № 826/6102/16, від 30.07.2020 № 826/10085/16.
Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду про необхідність виходу за межі позовних вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до змісту позовної заяви позивача, остання зазначає, що нею 26.02.2020 подана заява про застосування з 01 квітня 2020 року спрощеної системи оподаткування та розрахунок доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування, за формою, встановленою Наказом Міністерства фінансів України від 16 липня 2019 року № 308. Обраний вид діяльності для спрощеної системи оподаткування згідно з КВЕД – 69.10 «Діяльність у сфері права». Обрана група та ставка єдиного податку – 3 група зі ставкою 5%.
Разом з тим, позовні вимоги зведені до визнання протиправною бездіяльності ГУ ДПС у Донецькій області щодо залишення без подальшого відпрацювання заяви ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподаткування з 01 квітня 2020 року, та зобов`язання ГУ ДПС у Донецькій області зареєструвати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку з 01 квітня 2020 року шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку, тобто, позивачем не зазначено обрану групу та ставку єдиного податку – 3 група зі ставкою 5%, про що йдеться у поданій позовній заяві.
Таким чином, дослідивши наявні матеріали справи, враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що належним та ефективним способом захисту є задоволення позовних вимог саме із зазначенням обраної позивачем групи та ставки єдиного податку та КВЕД позивача – 69.10 «Діяльність в сфері права».
Відповідно до ст. ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року в справі № 200/5125/20-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 20 жовтня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                                    А. А. Блохін

                                                                                                    І. В. Геращенко