ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1631/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/8326/20 Категорія: на ухвалу    	Пироженко С.А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Храпко В. Д. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :
Храпка В.Д.,  Вініченка Б.Б., Новікова О.М., за участю секретаря Чуйко А.В.  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 вересня 2020 року, постановленої під головуванням судді Пироженко С.А., у  справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

                                        в с т а н о в и в :

       У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Аї Володимирівни, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, скасування запису про іпотеку і зобов`язання вчинити певні дії.
В позовній заяві заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення судом заборони вчинення будь-яких дій будь-яким особам у будь-який спосіб щодо продажу, відчуження або переоформлення у інший спосіб нерухомого майна заявника/позивача ОСОБА_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві приватної власності – до отримання остаточного рішення суду.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 вересня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати як необґрунтовану, незаконну, а по справі ухвалити нове рішення , яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції вказав, що заявником не вказані обґрунтовані доводи, які б дали суду підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, саме лише посилання в клопотанні про забезпечення позову на потенційну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами , не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, проте такі висновки суду не відповідають дійсності та прямо порушують права позивача у володінні та користуванні його майном, а також відмовою в задоволенні заяви наразив на небезпеку родину позивача. 
Також відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд не врахував, що існує ризик втрати позивачем права власності на житло, оскільки ТОВ «Спектрум Ессетс» попередив письмово позивача, що має намір вчинити наступні незаконні та неправомірні дії: стягнути на предмет іпотеки, однак не вказав яким способом.
Не застосування заходів забезпечення позову може утруднити збереження нерухомого майна позивача від незаконних дій відповідачів та третіх осіб.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру, а забезпечити просить позивач шляхом накладення арешту на майно, що належить позивачу, встановлення заборони вчинення будь-яких дій будь-яким способом щодо продажу, відчуження або переоформлення у інший спосіб нерухомого майна, тобто види забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем позовними вимогами. Крім того, не вжиття заходів забезпечення позову , про які просить позивач , не свідчать про наявність реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, та не є такими, що направлені на ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваним прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Положення ч. 3 ст. 150 ЦПК України закріплюють, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Судом встановлено, в серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Аї Володимирівни, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, скасування запису про іпотеку і зобов`язання вчинити певні дії. В позовній заяві заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення судом заборони вчинення будь-яких дій будь-яким особам у будь-який спосіб щодо продажу, відчуження або переоформлення у інший спосіб нерухомого майна заявника/позивача ОСОБА_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві приватної власності – до отримання остаточного рішення суду. 
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 не вказав предмет позову, відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, а також інші відомості, необхідні для забезпечення позову.
Верховний Суд у своїй ухвалі від 19.07.2018 року по справі № 133/828/18 вказав, що заява про забезпечення позову має бути мотивована, а не містити лише шаблонний перепис диспозиції норми права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову врахувавши зазначені умови та відсутність доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ухилення відповідача від майбутнього виконання судового рішення.
Також, слід зазначити, що враховуючи предмет позову та зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення судом заборони вчинення будь-яких дій будь-яким особам у будь-який спосіб щодо продажу, відчуження або переоформлення у інший спосіб нерухомого майна позивача є неспівмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, адже, в даному випадку позивач, заявляючи вимоги про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, скасування запису про іпотеку і зобов`язання вчинити певні дії , не порушує питання щодо визнання за ним права власності.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 вересня 2020 року залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Судді: