ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9140/20 Справа № 216/4590/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 216/4590/18 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Голуб О.О.
сторони:
позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 , на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2020 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (надалі ПрАТ «СК «Уніка») звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків.
В обґрунтування позову зазначено, що 12.06.2014 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» був укладений договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001953, предметом якого є страхування транспортного засобу, автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
10.08.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки BMW 525, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Відповідно до постанови Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2017 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2017 року, відповідача ОСОБА_1 визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10200 грн. Вказаними постановами встановлено, що 10 серпня 2017 року о 19.06 годині на автомобільній дорозі «Кіровоград-Кривий Ріг» (81 км + 800 м), ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «BMW 525», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , що рухався назустріч, внаслідок дорожньо-транспортної приходи транспортні засоби отримали механічні пошкодження.   
Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 № 127/17 від 14.09.2017 року вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 483 180,16 грн. 
Відповідно до рахунку ТзОВ «Порт-Олві» № PRCS0002415 від 28.08.2017 року та наряду-замовлення (акт виконаних робіт) № PRCH0002579, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 482 803,31 грн. 
25.10.2017 року, на виконання договору страхування, ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТзОВ «Порт-Олві» в розмірі 482 803,31 грн., платіжне доручення № 044718, виходячи з наступного розрахунку: Розрахунок страхового відшкодування: 482 803,31 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 0,00 грн. (франшиза) = 482 803,31 грн. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована. Отже, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право на отримання від винуватця ДТП – відповідача ОСОБА_1 компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля. 
На підставі наведеного вище, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь збитки в розмірі 482 803,31 грн., а також судовий збір в сумі 7242,05 грн. 
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» збитки в сумі 482 803,31 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» судовий збір у розмірі 7242,05 грн.
В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що сума відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є завищеною, а в матеріалах справи відсутні відомості про сповіщення ОСОБА_1 про необхідність прибуття для проведення огляду застрахованого автомобіля після ДТП. 
Крім того зауважує, що суб`єкт оціночної ОСОБА_4 не є експертом, який має ліцензію Міністерства юстиції на проведення судових експертиз.
Також представник відповідача зауважує на тому, що суд першої інстанції, в порушення вимог ЦПК України, розглянув справу в спрощеному позовному провадженні, в той час як відповідач по справі отримував копію ухвали про розгляд справи в загальному позовному провадженні, та про розгляд справи відповідач належним чином не був повідомлений. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача – залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Апеляційна скарга представника відповідача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача та представника відповідача, без належного повідомлення їх про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.
Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судової повістки про призначення справи до розгляду на 25 травня 2020 року, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача, який належним не повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, 12.06.2014 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» був укладений договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001953, предметом якого є страхування транспортного засобу, автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
10.08.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки BMW 525, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Відповідно до постанови Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.11.2017 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2017 року, відповідача ОСОБА_1 визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10200 грн. Вказаними постановами встановлено, що 10 серпня 2017 року о 19.06 годині на автомобільній дорозі «Кіровоград-Кривий Ріг» (81 км + 800 м), ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «BMW 525», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , що рухався назустріч, внаслідок дорожньо-транспортної приходи транспортні засоби отримали механічні пошкодження.   
Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 № 127/17 від 14.09.2017 року вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 483 180,16 грн. 
Відповідно до рахунку ТзОВ «Порт-Олві» № PRCS0002415 від 28.08.2017 року та наряду-замовлення (акт виконаних робіт) № PRCH0002579, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 482 803,31 грн. 
25.10.2017 року, на виконання договору страхування, ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТзОВ «Порт-Олві» в розмірі 482 803,31 грн., платіжне доручення № 044718, виходячи з наступного розрахунку: Розрахунок страхового відшкодування: 482 803,31 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 0,00 грн. (франшиза) = 482 803,31 грн. 
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована. Отже, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право на отримання від винуватця ДТП – відповідача ОСОБА_1 компенсації шкоди завданої власнику застрахованого автомобіля. 
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості в порядку регрессу, позивач посилався на те, що після виплати страхового відшкодування ТОВ «Порше Лізинг Україна», шляхом його перерахування ТзОВ «Порт-Олві», до позивача перейшло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 1166,1187 ЦК України. 
Колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Так, ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або Іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст.4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності.
Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).
Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, зазначено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ТОВ «Порше Лізінг Україна», в порядку регресу.
За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право.
Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону.
Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.
Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.
Роз`яснення про застосування вищезазначених понять наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.
При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема ст. 1191 ЦК України, а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.
Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Враховуючи викладені обставини та роз`яснення щодо застосування понять «регресу» та «суброгації», можна зробити висновок, що у даному випадку має бути відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
Таку правову позицію висловлено в Постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі N9 199/1848/16, Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року по справі 200/13392/13-ц та Постанові Верховного Суду від 24.02.2020 року по справі № 707/2727/18.
Таким чином, відповідач, як особа, винна у вчиненні ДТП, в якому отримав механічні пошкодження автомобіль марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та 25.10.2017 року, на виконання договору страхування, ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТзОВ «Порт-Олві» в розмірі 482 803,31 грн., в силу вимог статті 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати шкоду, яка відшкодована ПрАТ «СК «Уніка».
Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що сума відновлювального ремонту автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є завищеною, оскільки доказів завищення суми відновлювального ремонту та невідповідності можливих пошкоджень автомобіля марки Volkswagen Touareg NF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , апелянтом, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не надано, відповідних клопотань не заявлено.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про сповіщення ОСОБА_1 про необхідність прибуття для проведення огляду застрахованого автомобіля після ДТП, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до п.5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24.07.2009 року, виклик заінтересованих осіб для технічного огляду здійснюється замовником дослідження у разі потреби, тобто присутність представників сторони для технічного огляду не є обов`язковою. 
Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що суб`єкт оціночної ОСОБА_4 не є експертом, який має ліцензію Міністерства юстиції на проведення судових експертиз, оскільки суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_4 має необхідну кваліфікацію та свідоцтва для визначення вартості відновлювального ремонту транспортних засобів, що підтверджується його кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача ФДМУ МФ № 5280 від 08.09.2007 року (а.с.64).
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ЦПК України, розглянув справу в спрощеному позовному провадженні, в той час як відповідач по справі отримував копію ухвали про розгляд справи в загальному позовному провадженні, оскільки вказані порушення процесуального права не являються підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача. 
Отже, на підставі наведеного вище колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача, скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача збитки в сумі 482 803 грн. 31 коп.
При цьому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви, в розмірі 7242,05 грн. (а.с.4)
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,  -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2020 року скасувати та постановити нове рішення.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до  ОСОБА_1  про стягнення збитків – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» збитки в сумі 482 803 (чотириста вісімдесят дві тисячі вісімсот три) грн. 31 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 7242 ( сім тисяч двісті сорок дві) грн. 05 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 09 грудня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: