ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/20404/15
адміністративне провадження № К/9901/7441/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу №826/20404/15 
за позовом  ОСОБА_1 
до Керівника апарату Апеляційного суду м. Києва Радченка Олега Миколайовича
про визнання бездіяльності протиправною, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року (прийняту у складі головуючого судді - Огурцова О.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючий суддя - Мацедонська В.Е., судді: Лічевецький І.О., Мельничук В.П.).
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог 
1. У  вересні 2015 року  ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Керівника апарату Апеляційного суду м. Києва Радченка О. М., в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність керівника апарату Апеляційного суду м. Києва Радченка    О.М. щодо неналежного організаційного забезпечення функціонування автоматизованої системи документообігу суду, що призвело до не проведення автоматизованого розподілу апеляції ОСОБА_1 від 14.08.2015 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у кримінальній справі №2610/19559/2012, яка була зареєстрована  за вх. №37862.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем 14.08.2015 до Апеляційного суду міста Києва через канцелярію подано апеляцію на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 07.09.2012 у кримінальній справі №2610/19559/2012, яка була зареєстрована за вх. №37862, однак в порушення вимог пункту 2.3.1 розділу 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України №30 від 26.11.2010 не була розподілена для розгляду колегії суддів.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2016, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
4. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що в порушення вимог ст. 349 КПК України (в редакції 1960 року) позивачем апеляційна скарга на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у справі №2610/19559/12 була подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо належного організаційного забезпечення функціонування автоматизованої системи документообігу Апеляційного суду м. Києва в частині непроведення автоматизованого розподілу апеляції позивача на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у справі №2610/19559/12.
5. Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 за результатами проведення попереднього розгляду у справі №2610/19559/12 ухвалено призначити кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України до розгляду.
6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що апеляція позивача у справі від 14.08.2015 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у справі №2670/19559/12 була подана не в порядку частини п`ятої статті 349 КПК України (в редакції 1960 року).
7. Також судами попередніх інстанцій встановлено, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у справі №2610/19559/12 прийнята у відповідності до статей 237, 240, 244, 245 та 253 КПК України (в редакції 1960 року) під час попереднього розгляду справи, а при прийнятті вказаного судового рішення суд в порядку кримінального судочинства не приймав рішень щодо обрання, зміни або продовження запобіжного заходу, передбачених ст.ст.165-2, 165-3 КПК України.
8. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку, що в порушення вимог ст. 349 КПК України (в редакції 1960 року) позивачем апеляція на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у справі №2610/19559/12 була подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, та у відповідності до               ч. 2 ст. 349 КПК України (в редакції 1960 року) апеляція правомірно була надіслана до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених статтями 350 і 351 КПК України (в редакції 1960 року), а після надходження до Апеляційного суду м. Києва з Шевченківського районного суду м. Києва контрольного провадження з апеляцією ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у справі №2610/19559/12 її було зареєстровано в автоматизованій системі документообігу суду як судову справу та проведено автоматичний розподіл серед суддів судової палати з розгляду кримінальних справ. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
9. Позивачем 13.07.2016 подано касаційну скаргу.
10. У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2016, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Рух адміністративної справи у суді касаційної інстанції
11. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.11.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2016.
12. Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали касаційної скарги К/800/19144/16 за правилами пункту 4 частини першої Розділу VІІ «Перехідні положення» цього кодексу.
13. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2018 для розгляду справи №826/20404/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Бевзенко В.М., судді: Шарапа В.М., Данилевич Н.А .
14. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівником секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23.04.2020 №648/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до складу іншої судової палати судді-доповідача  Бевзенка В.М.
15. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020 для розгляду справи №826/20404/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Жук А.В., суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко    Ж.М.
16. Ухвалою судді Верховного Суду від 28.12.2020 дану адміністративну справу прийнято до провадження в складі зазначеної колегії та призначено її до попереднього касаційного розгляду.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
17. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
18. Позивач вказує на те, що у кримінальній справі №2610/19559/12 відсутні інші судові рішення, ніж постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 щодо застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, а тому суди дійшли помилкового висновку про порушення позивачем вимог ст. 349 КПК в редакції 1960 року.  
19. Скаржник вказує, що постановою судді Шевченківського районного суду   м.          Києва від 07.09.2012 у кримінальній справі №2610/19559/12 запобіжний захід щодо позивача залишено без змін.
20. У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. 
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
21. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у справі №2610/19559/12 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст.190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва з обов`язковою участю прокурора на 18.09.2012 о 12 год. 30 хв., запобіжний захід підсудному ОСОБА_1 - взяття під варту, залишено без змін.
22. ОСОБА_1 14.08.2015 подав до Апеляційного суду м. Києва апеляцію на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у справі №2610/19559/12, в якій зазначив, що вона подається в порядку ст.ст. 165-2, 165-3 КПК України безпосередньо до суду апеляційної інстанції на підставі ч. 5 ст. 349 КПК України (в редакції 1960 року), яку було зареєстровано Апеляційним судом м. Києва 14.08.2015 за №37.
23. Cупровідним листом від 20.08.2015 №37862 апеляцію ОСОБА_1 було направлено з Апеляційного суду м. Києва до Шевченківського районного суду м. Києва для виконання вимог КПК України.
24. Постановою попереднього розгляду справи Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2015 у вказаній кримінальній справі відмовлено в прийнятті до свого розгляду апеляції ОСОБА_1 на постанову попереднього розгляду Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 про призначення судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 358 КК України.
25. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення автоматизованого розподілу апеляцій ОСОБА_1 від 14.08.2015  на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у кримінальній справі №2610/19559/2012, позивач звернувся до суду з даним позовом.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
26. Конституція України 
26.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
27. Кримінальний процесуальний кодекс України від 13.04.2012.
27.1. Пункт 15 розділу ХІ. Апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
28. Кримінально-процесуальний кодекс України в редакції 1960 року.
28.1. Глава 13. ЗАПОБІЖНІ ЗАХОДИ. Стаття 165-2. Порядок обрання запобіжного заходу. 
На  стадії  досудового слідства запобіжний захід, за винятком запобіжних  заходів у вигляді застави або взяття під варту, обирає орган дізнання, слідчий, прокурор. 
Якщо орган  дізнання,  слідчий  вважає,  що  є  підстави  для обрання запобіжного заходу у вигляді застави або взяття під варту, він вносить за згодою прокурора подання до суду.  Таке  ж  подання вправі  внести  прокурор.  При  вирішенні  цього  питання прокурор зобов`язаний ознайомитися з усіма матеріалами,  що дають  підстави для  обрання  запобіжного  заходу у вигляді застави або взяття під 
варту, перевірити законність одержання доказів, їх достатність для обвинувачення.
Подання має бути розглянуто протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання підозрюваного чи обвинуваченого. 
Якщо в поданні ставиться питання про взяття під варту особи, яка перебуває на волі,  суддя вправі своєю постановою дати дозвіл на затримання підозрюваного,  обвинуваченого і доставку його в суд під вартою.  Затримання в цьому  випадку  не  може продовжуватися більше  сімдесяти  двох  годин;  а  в разі коли особа перебуває за межами населеного пункту,  в якому діє суд,  -  не  більше  сорока восьми годин з моменту доставки затриманого в цей населений пункт.
Після одержання подання суддя, який визначається в порядку, встановленому  частиною третьою статті 16-2 цього Кодексу, вивчає матеріали кримінальної справи, представлені органами дізнання, слідчим, прокурором, допитує підозрюваного чи обвинуваченого, а при  необхідності  бере  пояснення  в  особи,  у  провадженні якої перебуває  справа, вислуховує думку прокурора, захисника, якщо він з`явився, і виносить постанову: 1) про відмову в обранні запобіжного заходу,  якщо для його обрання немає підстав; 2) про обрання підозрюваному, обвинуваченому  запобіжного заходу. 
Суд приймає рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття  під варту за відсутності особи лише у разі оголошення її в міжнародний розшук. У таких випадках після затримання особи і  не пізніш  як  через  сорок  вісім  годин  з  часу  доставки до місця провадження у справі  суд  за  її  участю  розглядає  питання  про застосування  обраного  запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну та виносить постанову. 
Відмовивши в обранні запобіжного заходу у вигляді взяття  під варту,  суд вправі обрати підозрюваному, обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. 
На постанову судді до апеляційного суду прокурором, підозрюваним, обвинуваченим, його захисником чи законним представником протягом трьох діб з  дня її винесення може бути подана апеляція.  Подача  апеляції не зупиняє виконання постанови судді. 
Якщо для обрання  затриманому  запобіжного  заходу  необхідно додатково  вивчити  дані про особу затриманого чи з`ясувати інші обставини,  які мають  значення  для  прийняття рішення  з  цього питання, то суддя  вправі продовжити затримання до десяти, а за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого - до  п`ятнадцяти  діб, 
про що виноситься постанова. У разі, коли така необхідність виникне  при  вирішенні цього питання   щодо   особи,   яка   не затримувалася,  суддя  вправі  відкласти  його розгляд на строк до десяти діб і вжити заходів,  спроможних забезпечити на цей  період її належну    поведінку,   або   своєю   постановою   затримати підозрюваного, обвинуваченого на цей строк. 
При обранні запобіжного  заходу, не пов`язаного з триманням під  вартою,  службова особа або орган, що приймає відповідне рішення, визначає необхідність покладення  на особу обов`язків, передбачених статтею 149-1 цього Кодексу, та в разі встановлення такої необхідності визначає конкретні обов`язки,  що  покладаються на особу.
28.2. Стаття 165-3. Порядок продовження строків тримання під вартою 
За відсутності підстав для зміни запобіжного заходу чи у разі неможливості  закінчення розслідування справи в частині доведеного обвинувачення, слідчий за погодженням з відповідним прокурором або прокурор  звертається  до  суду  з поданням про продовження строку тримання під вартою. У поданні зазначаються причини, у зв`язку з якими необхідно продовжити строк, обставини та факти, що належить дослідити, докази, які підтверджують, що злочин вчинено особою, 
яка тримається під вартою, і обґрунтування необхідності збереження цього запобіжного заходу. 
Подання про продовження строку тримання особи  під  вартою повинно бути подане до суду: 1) при продовженні строку тримання під вартою до чотирьох місяців - не пізніш як за п`ять діб до закінчення строку тримання особи під вартою; 2) при  продовженні строку тримання під вартою до дев`яти місяців - не пізніше п`ятнадцяти діб до закінчення строку тримання під вартою; 3) при продовженні строку тримання під вартою до вісімнадцяти місяців - не пізніше двадцяти діб до  закінчення  строку  тримання під вартою; 4) при продовженні строку тримання під вартою для ознайомлення обвинуваченого та його захисника з матеріалами кримінальної справи  -  не пізніш як за 5 діб до закінчення граничного строку тримання під вартою. 
Одержавши подання, суддя, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 16-2 цього Кодексу, вивчає матеріали кримінальної справи, при необхідності опитує обвинуваченого, особу, у провадженні якої перебуває  справа, вислуховує  думку  прокурора,  захисника, якщо він з`явився, після чого залежно від наявності до того підстав виносить постанову про продовження  строку  тримання  під вартою за винятком випадку, передбаченого частиною  сьомою  статті  156  цього  Кодексу  або відмовляє в його продовженні.
На постанову судді до апеляційного суду прокурором, підозрюваним, обвинуваченим,   його   захисником   чи   законним представником протягом трьох діб з  дня  її  винесення  може  бути подана  апеляція.  Подача  апеляції не зупиняє виконання постанови судді. Постанови судді апеляційного і Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ оскарженню не підлягають, на них не може бути подано скаргу прокурора.
28.3. Розділ третій. ПРОВАДЖЕННЯ СПРАВ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ      
Глава  23. ПОПЕРЕДНІЙ РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДДЕЮ
Стаття 237. Питання, які з`ясовуються суддею при попередньому розгляді справи. 
У справі, що надійшла  від  прокурора, суддя з`ясовує щодо кожного з обвинувачених такі питання: 1) чи підсудна справа суду, на розгляд якого вона надійшла; 2) чи немає підстав для закриття справи або її зупинення; 3) чи складено обвинувальний  висновок відповідно до вимог цього Кодексу; 4) чи немає підстав для зміни, скасування або обрання запобіжного заходу; 5) чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких  порушень  вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду. 
За клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника,  потерпілого чи його представника суддя з`ясовує також питання про те, чи немає підстав для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб. 
За клопотанням прокурора, потерпілого чи його представника суддя з`ясовує  також  питання про те, чи немає підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за статтею Кримінального кодексу, яка передбачає відповідальність за більш тяжкий злочин  чи для пред`явлення йому обвинувачення, яке до цього не було пред`явлено.
28.4. Стаття 349. Порядок і строки апеляційного оскарження. 
Апеляція, за винятком випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, подається через суд, який постановив вирок, ухвалу чи постанову. До апеляції прокурора і захисника додається стільки її копій, щоб їх можна було вручити всім учасникам судового розгляду, інтересів яких стосується апеляція. 
Якщо апеляція подана у встановлені частиною третьою цієї статті строки безпосередньо до суду апеляційної  інстанції, він надсилає її до суду першої  інстанції  для  виконання  вимог, передбачених статтями 350 і 351 цього Кодексу.
Апеляція на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту  їх проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. 
Протягом строку, встановленого для подання апеляції, справа ніким не може бути витребувана із суду. Протягом цього строку суд зобов`язаний надати сторонам  за   їх клопотанням можливість ознайомитися з матеріалами справи. 
Апеляція на ухвалу чи постанову судді, винесену в порядку, передбаченому  статтями 52-5, 165-2, 165-3, 177, 205, 462, 463 цього Кодексу, подається  безпосередньо до апеляційного суду у строки, встановлені у цих статтях, і розглядається за правилами, встановленими статтею 382 цього Кодексу. 
Апеляція на постанову судді, винесену в порядку, передбаченому статтями  236-2,  236-6, 236-8, 468, 478 цього Кодексу, подається  у  строки,  встановлені у цих  статтях, і розглядається за правилами, встановленими статтею 382 цього Кодексу.
29. Положення про автоматизовану систему документообігу суду затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
29.1. Пункти 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 розділу 2.2. Вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується користувачами автоматизованої системи, яким надано доступ до автоматизованої системи відповідно до їх функціональних обов`язків, і реєструється в автоматизованій системі в день її надходження. У разі неможливості з об`єктивних причин здійснити реєстрацію вхідної кореспонденції в день її надходження така кореспонденція реєструється в автоматизованій системі в термін, визначений у розпорядженні керівника апарату суду, із зазначенням причин встановлення такого терміну. Реєстрація клопотань щодо негласних слідчих (розшукових) дій в автоматизованій системі здійснюється у встановленому чинним законодавством порядку без розкриття відомостей про особу, стосовно якої заплановано проведення негласної слідчої (розшукової) дії, та виду цієї слідчої дії. На кожний вхідний, у тому числі процесуальний, документ в автоматизованій системі створюється реєстраційна картка, яка містить інформацію щодо реквізитів та руху документа. Особливості заповнення реєстраційної картки визначаються відповідними інструкціями з діловодства. До реєстраційної картки може додаватися копія оригіналу паперового документу у вигляді вкладеного цифрового файла. Дата реєстрації та вхідний номер документа, що складається з номера за порядком у відповідному році та року реєстрації, формуються автоматизованою системою автоматично.
30. Інструкція з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ затверджена наказом державної судової адміністрації № 173 від 17.12.2013.
30.1. Пункти 2.9, 2.12 розділу 2. Реєстрація процесуальних та непроцесуальних документів здійснюється шляхом внесення до АСДС інформації та даних, передбачених Положенням про АСДС та іншими нормативно-правовими актами. У разі реєстрації непроцесуальних документів до АСДС вносяться дані про термін виконання, якщо такий установлено документом або законодавством. Під час реєстрації документів, що надійшли у відповідь на звернення суду, робиться відповідне посилання на вихідний номер документа суду. На першому аркуші вхідного документа у правому нижньому куті або вільному від тексту місці проставляється реєстраційний штамп (реєстраційна позначка), в якому зазначаються дата реєстрації, реєстраційний номер (та за необхідності - найменування суду) і підпис особи, яка здійснила реєстрацію документа, а в разі необхідності - і час подання документа. У разі реєстрації вхідного документа шляхом штрих-кодування дата та номер реєстрації формуються АСДС автоматично і підпис особи, яка здійснила реєстрацію документа, не ставиться.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
31. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з таких міркувань.
32. Відмовляючи у задоволенні позову суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що апеляція позивача направлена безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 349 КПК України в редакції 1960 року, а тому правовим наслідком порушення вимог кримінально-процесуального законодавства було направлення такої апеляції до суду першої інстанції для виконання вимог КПК України. 
33. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 349 КПК України в редакції 1960 року апеляція, за винятком випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, подається через суд, який постановив вирок, ухвалу чи постанову.
34. За приписами ч. 5 ст. 349 КПК України в редакції 1960 року виключно апеляція на ухвалу чи постанову судді, винесену в порядку, передбаченому  статтями 52-5, 165-2, 165-3, 177, 205, 462, 463 КПК України в редакції 1960 року, подається безпосередньо до апеляційного суду у строки, встановлені у цих статтях, і розглядається за правилами, встановленими статтею 382 цього Кодексу. 
35. Крім того, у ч. 2  ст. 349 КПК України в редакції 1960 року встановлено, що якщо апеляція подана у встановлені частиною третьою цієї статті строки безпосередньо до суду апеляційної  інстанції, він надсилає її до суду першої  інстанції  для  виконання  вимог, передбачених статтями 350 і 351 цього Кодексу.
36. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що апеляція позивача подана безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у справі №2610/19559/12, яка прийнята у відповідності до статей 237 240, 244, 245, 253 КПК України в редакції 1960 року під час попереднього розгляду кримінальної справи.
37. Колегія суддів Верховного Суду враховуючи те, що у ст. 349 КПК в редакції 1960 року не визначено порядку подання апеляції безпосередньо до суду апеляційної інстанції на судові рішення, постановлені на підставі статей 237, 240, 244, 245, 253 КПК України в редакції 1960 року вважає, що позивачем було порушено вимоги ст. 349 КПК України в редакції 1960 року, а тому відповідачем правомірно не проведено автоматизованого розподілу апеляцій ОСОБА_1 від 14.08.2015 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у кримінальній справі №2610/19559/2012. 
38. Крім того, судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що апеляція позивача від 14.08.2015 на підставі вимог ч. 2 ст. 349 КПК України в редакції 1960 року направлена до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених статтями 350 і 351 КПК України в редакції 1960 року.
39. З огляду на встановлені судами обставини справи, Верховний суд вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи та прийшли до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
40. Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2012 у кримінальній справі №2610/19559/12 запобіжний захід щодо позивача залишено без змін, а тому його апеляція подана в порядку, визначеному для статей 165-2, 165-3 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованими, оскільки позивачем до Апеляційного суду м. Києва оскаржено судове рішення, прийняте під час попереднього розгляду кримінальної справи, а не судове рішення про застосування запобіжного заходу під час досудового слідства.
41. Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
42. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі.
43. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
44. Приписами частини першої статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
45. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
46. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
57. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі № 826/20404/15 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	А.В. Жук Н.М. Мартинюк   Ж.М. Мельник-Томенко