ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1726/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/6373/19 Категорія: 305010000 	Казидуб О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Бондаренка С.І., Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., 

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі - Головне управління  Національної  поліції в Черкаській області, Державна казначейська служба України,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2020 року у складі судді Казидуб О.Г.,
                                                      в с т а н о в и в : 

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2018 року (провадження № 51-6679ск18) відмовлено у відкритті касаційного провадження на ухвалу слідчого судді Придніпровського райсуду м.Черкаси від 6 березня 2018 року та ухвалу апеляційного суду від 11 квітня 2018 року на бездіяльність слідчих, прокурорів з посиланням на те, що не передбачено оскарження бездіяльності під час досудового слідства.
Вказує, що слідчі, прокурори з 2013 року ігнорують норми КПК України, всі його скарги до ГПУ повертаються без розгляду. Тому, коли Верховний Суд постановою від 26 червня 2018 року скасував незаконні рішення Христинівського районного суду Черкаської області та апеляційного суду за позовом до прокуратури з направленням справи для розгляду по суті, він сподівався на проведення досудового слідства, але справу №706/1110/15-ц судді передають по інстанціях і розгляд триває. Тому, коли Верховний Суд постановою від 27 червня 2019 року касаційну скаргу залишив без задоволення, він змушений подавати позов повторно, виконавши вимоги ст. 175 ЦПК України.
Зазначає, що ціна позову становить 168 828 грн., з яких майнова шкода становить 7352 грн. - невиплата заборгованості по зарплаті та недоврахування майнових паїв. 
Матеріальна шкода складається з витрат на проїзди до прокуратури, поліції, суду та витрати на поштові послуги, виготовлення копій доказів в кримінальних справах за скаргами на постанови, незаконну бездіяльність органів дізнання, досудового слідства та прокуратури, які проводили «розслідування» спочатку по в.м. №115-ПР/07 за заявами від 12 березня 2003 року та окремою ухвалою від 10 жовтня 2007 року та к.п. від 16 липня 2013 року.
Моральна шкода становить 155600 грн. з розрахунку терміну порушених його прав та мінімального середнього заробітку.
Внаслідок того, що органи дізнання, досудового слідства грубо порушують норми КПК України, він змушений особисто звертатись до начальника ГУНП в Черкаській області Лютого В.В. зі скаргою на незаконну бездіяльність слідчих та захист його законних прав на законне, швидке розслідування в кримінальному провадженні.
Вказує, що ніякого розслідування проведено не було, а лише 16 червня 2017 року його було повідомлено про наявність кримінального провадження та рекомендовано подати позов в суд з наданням слідчим рішень судів. 
Зазначає, що органи Христинівського РВ УМВС України без матеріалів перевірки №ІІ5ПР/07 відкривають кримінальне провадження 16 липня 2013 року за окремою ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2007 року, коли в суді розглядалась скарга на постанову від 19 листопада 2012 року про скасування постанови, яку ухвалою від 5 серпня 2013 року не задоволено з посиланням на те, що вже відкрите кримінальне провадження. Начальник СВ ХРВ УМВС України Розборський 21 вересня 2013 року постановою закрив кримінальне провадження з посиланням на те, що постанова від 19 листопада 2012 року чинна. Також ним було подано заяви до прокуратури Черкаської області про кримінальний злочин прокурора Христинівського району Менчинського. І лише 14 березня 2014 року було відкрите кримінальне провадження постановою Придніпровського райсуду від 04 грудня 2012 року
Вказує, що слідство не проводиться, а лише друкуються постанови про закриття кримінальних проваджень, які він змушений оскаржувати в судах та в ГПУ. Окрему ухвалу суду від 10 жовтня 2007 року не виконано, викрадену зарплату, недораховані майнові паї не виплачено, хоча надруковано 28 незаконних постанов. 
Просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 7352 грн., матеріальну шкоду в сумі 5876 грн. та моральну шкоду в сумі 155600 грн. на його користь. Стягнути з належного відповідача судові витрати в сумі 154 грн., які складаються з виготовлення копій, поштових послуг та проїзду до відділення зв`язку.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування йому державою Україна майнової, матеріальної та моральної шкоди, а тому суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що воно є незаконним просив його скасувати та прийняти нове, яким справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що він не погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно того, що ним не доведено завдану йому відповідачем майнову, матеріальну та моральну шкоду. Вказує, що суд зобов`язаний витребувати та дослідити згідно наявних копій документів докази по справі.
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Христинівським відділенням поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області розслідуються кримінальні провадження:
-№12012250260.000009 від 25.11.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Обставини події: 16.06.2008 року до Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області звернулись жителі села Розсішки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з заявою щодо вчинення шахрайських дій щодо майна колишнього КСГП «Розсішське» керівником СВК «Розсішки». На даний час розслідування триває;
-№12012250260000084 від 25.12.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч.І ст. 190 КК України. Обставини події: 24.12.2012 року з прокуратури Христинівського району надійшла постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2012 року про внесення відомостей до ЄРДР за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , по факту підробки паспортів на технічну документацію нерухомості. На даний час розслідування триває;
-№12012250260000091 від 21.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Обставини події: 28.12.2012м із заявою звернувся ОСОБА_1 про викрадення двигуна із автомобіля "САЗ-3507", який йому виділено в рахунок майнового паю. На даний час розслідування триває;
-№12014250260000093 від  25.02.2014 за ознаками  кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. Обставини події: 31.10.2013 року до Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області надійшла колективна заява власників майнових паїв СВК "Розсішки" про те, що службові особи вказаного кооперативу, могли підробити протокол №6 від 05.04.2010 року, згідно якого ОСОБА_6 обрано виконуючим обов`язки СВК "Розсішки", в той час коли 01.04.2010 року рішенням загальних зборів було прийнято рішення про звільнення всіх працівників з посад. На даний час розслідування триває;
-№12014250260000105 від 05.03.2014р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Обставини події: до Христинівського РВ УМВС надійшла колективна заява про те, що працівники СТОВ "Розсішки", на думку власників паїв, вчинили шахрайські дії щодо майна вказаного СТОВ. На даний час розслідування триває;
-№12015250260000504  від 19.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 185 КК України. Обставини події: до Христинівського РВ УМВС надійшла письмова заява ОСОБА_4 , жителя с. Розсішки про те, що невстановлена особа викрала обладнання колишнього КСП "Розсішки". На даний час розслідування триває;
-№12016250260000208 від 21.04.2016 року за ознаками   кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Обставини події: 21 квітня 2015 року за вхідним №837 від 21.02.2016 року до Христинівського відділення поліції надійшла ухвала слідчого судді Христинівського районного суду від 19.04.2016 року в якій слідчий суддя зобов`язав внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 , жителя с. Розсішки про вчинення крадіжки обладнання колишнього КСП "Розсішки". На даний час розслідування триває.
- №12016250260000478 від 28.10.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Обставини події: 21 жовтня 2016 року до Христинівського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області із заявою звернувся ОСОБА_4 житель АДРЕСА_1 , в якій вказує, що являється членом КСП. «Розсішське», яке було реорганізоване в СВК «Розсішки» та відповідно до отриманих свідоцтв має право на частину майна вказаного сільськогосподарського колективу, проте в подальшому за власним бажанням він та члени його родини вийшли із кооперативу та забажали виділення їм їхньої частки із спільного майна в натурі що на сьогоднішній день залишається невирішеним, так як СТОВ «Розсішки» заволоділи та використовують у власних цілях автомобільну та іншу сільськогосподарську техніку, яка входить до переліку спільного майна кооперативу та на яку, як він сам стверджує, має право на виділення в натурі у частині що відповідає структурі та розміру пайового фонду. На даний час розслідування триває.
-№12013250260000133 від 15.03.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Обставини події: невстановлені особи 20.12.2004 року могли підробити акт знищення документів у СВК "Розсішки", у яких вийшов строк їх зберігання. 09.04.2019 за результатами слідства винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, яка на даний час згідно даних ЄРДР в установленому порядку не скасована.
-№12013250260000498 від 16.07.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Обставини події: у 2007 році працівники СВК "Розсішки" невірно провели обрахунок за книгами обліку робочого часу та нарахування пенсій ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , чим спричинили останнім матеріальну шкоду. 21.09.2013 за результатами розслідування винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, яка на даний час згідно даних ЄРДР в установленому порядку не скасована.
Тобто, два кримінальні провадження постановами закриті, та постанови не оскаржені на даний час, а по іншим кримінальним провадженням триває досудове розслідування. 
Вимоги ОСОБА_1 фактично зводяться до відшкодування йому майнової, матеріальної та моральної шкоди, завданої йому внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування, які не проводять ефективне розслідування кримінальних проваджень.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з положень ст. 1176 ЦК України та Закону України від 01.12 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», чим на думку колегії суддів, допустив неправильне застосування норм матеріального права.
Так, згідно з ч.1 ст. 1176 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 
Аналогічне положення наведено у ст. 1 Закону України від 01.12 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який визначає, що у відповідності до положень закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
З аналізу положення ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону України від 01.12 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» слідує, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана особі, яка перебувала у статусі підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого, або правопорушника, тобто особі, яка притягалась до кримінальної або адміністративної відповідальності. 
Як вбачається з пред`явлених позовних вимог та з матеріалів цивільної справи, позивач ОСОБА_1 не був притягнутий до кримінальної або адміністративної відповідальності, не мав жодного з вищезазначених статусів за кримінальними провадженнями, по яким ведеться досудове розслідування або прийняті постанови про закриття кримінального провадження. 
Оскільки позивач був заявником або скаржником у цих кримінальних провадженнях, а отже, положення ст. 1176 ЦК України, як і положення Закону України від 01.12 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають застосуванню до даних спірних правовідносин.
Суд першої інстанції не врахував вищевикладеного та дійшов помилкового висновку про регулювання спірних правовідносин в частині вимог про відшкодування майнової та матеріальної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України від 01.12 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
В даному випадку застосуванню підлягають норми, які регулюють правовідносини з відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органами влади, а також посадовою або службовою особою органу державної влади.
Статті  1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.
Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Вищенаведені висновки колегії суддів суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовим висновком, зробленим Великою Палатою Верховного суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17; провадження № 12-199 гс18 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № справа № 643/15118/18; провадження № 61-10505 св19.
Відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, колегія суддів враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у в постановах Верховного Суду.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України регламентовано, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.
Враховуючи принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею  процесуальних дій, п. 4 ст. 12 ЦПК України.
Доведення обставини, на які відповідно посилається позивач, як на підставу своїх вимог або заперечень згідно ст. 81 ЦПК України , покладено на самого позивача.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.
Натомість, позивачем не доведено жодними доказами, що дії відповідачів були неправомірними, цими діями йому завдано шкоду, як і не доведено причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Крім того, визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності службових осіб органів поліції у кримінальних провадженнях на стадії досудового розслідування встановлюється слідчим суддею у порядку, передбаченому гл.26 КПК України.
Вирішуючи позов про відшкодування шкоди у цивільній справі суд не вправі перебирати на себе повноваження слідчого судді та вирішувати питання, які віднесені виключно до його компетенції, в порядку кримінального процесуального закону. 
Між тим, наявність кримінальних проваджень, по яким триває досудове розслідування та постанов про закриття кримінального провадження №12013250260000133 від 15.03.2013 року та №12013250260000498 від 16.07.2013 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України не є беззаперечним доказом неправомірності дій органів досудового розслідування та не свідчить про заподіяння шкоди позивачу. 
Колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Приписами ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відшкодування моральної шкоди регламентовано ст.1167 ЦК України.
Так статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2)якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбаченоч.1ст.1176ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).
В пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, виходячи зі встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено того, що йому завдано моральну шкоду діями чи бездіяльністю відповідачів, зокрема, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності всіх трьох умов для відшкодування такої шкоди (неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою). 
Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є , зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Колегія суддів приходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, щодо розгляду позовних вимог про відшкодування майнової та матеріальної шкоди.
В решті доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, не доведені жодними доказами та спростовуються вищевикладеними висновками суду. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2020 року у даній справі змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції, викладеній у постанові.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Судді: С.І. Бондаренко 

Н.І. Гончар 

        Ю. В. Сіренко