ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" грудня 2020 р.   м.Київ           Справа№ 910/72/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Дикунської С.Я. 
 
за участю секретаря судового засідання : Бовсунівська Л.О.
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання 03.12.2020 

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги   
Акціонерного товариства "Альфа-Банк"
на рішення   Господарського суду міста Києва 
від                  12.08.2020 (повний текст складено 25.08.2020)
у справі         №910/72/20 (суддя Смирнова Ю.М.)
За позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг"
до                   Акціонерного товариства "Альфа-Банк"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:           
1.  Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна; 
2.  Приватний  виконавець виконавчого округу Тернопільської області 
про                     визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 

                                                            ВСТАНОВИВ: 

Короткий зміст позовних вимог  
Товариство з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", в якому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною від 26.10.2019, зареєстрований в реєстрі за №1934, яким звернено стягнення на нерухоме майно ТОВ "КМ-Холдинг", а саме: будівлю, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м.Тернопіль, вул. Бандери С., буд. 90 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги мотивовані тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною при вчиненні спірного виконавчого напису було порушено передбачені ст. 88 Закону України "Про нотаріат" строки і, при цьому, станом на дату вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір щодо стягнення заборгованості, тобто заборгованість не можна вважати безспірною. 
Крім того, позивач, змінивши підстави позову, посилався на те, що станом на день вчинення виконавчого напису була порушена вимога щодо наявності безспірності заборгованості перед стягувачем, оскільки відсотки по кредиту, пеня на тіло кредиту, пеня на відсотки в загальній сумі 25001226,90 грн нараховані банком протиправно; виконавчий напис вчинено на суму заборгованості 88451226,90 грн, однак наразі сума боргу частково погашена; на момент вчинення виконавчого напису минуло більше 1 року з дня виникнення відповідного права вимоги, що суперечить ст. 88 Закону України "Про нотаріат". 

          Короткий зміст заперечень проти позову
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що  сума заборгованості позичальника (ТОВ "ПАККО Холдинг") за кредитним договором №06.1-20/002 від 11.03.2013 була визначена у справі №903/614/17, що спростовує доводи позивача про те, що сума заборгованості - є спірною. Також відповідач зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі №916/3006/19 дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 (повний текст якого  складено 25.08.2020) у справі № 910/72/20 позов задоволено: визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною від 26.10.2019, зареєстрований в реєстрі за №1934, яким звернено стягнення на нерухоме майно ТОВ "КМ-Холдинг", а саме: будівлю, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м.Тернопіль, вул. Бандери С., буд. 90 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", таким, що не підлягає виконанню; розподілено судові витрати. 
          Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
- право вимоги щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором, і, відповідно, право на звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, виникло у Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" ще у липні 2017 року; 
- безпосередньо в оспорюваному виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення здійснюється за період з 19.07.2017 по 20.07.2018; 
- спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною 26.10.2019, тобто більше ніж через рік з дня виникнення відповідного права вимоги, а, отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були порушені приписи    ст. 88 Закону України "Про нотаріат"; 
- вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною виконавчий напис від 26.10.2019, зареєстрований в реєстрі за №1934, яким звернено стягнення на нерухоме майно ТОВ "КМ-Холдинг", не відповідає вимогам ст. 88 Закону України "Про нотаріат"; 
- порушення нотаріусом порядку (умов) вчинення виконавчого напису (в даному випадку - вимог щодо строку, у межах якого нотаріус може вчинити виконавчий напис) є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд першої інстанції не вбачав необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, відповідач (АТ "Альфа-Банк") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 (повний текст якого  складено 25.08.2020) у справі № 910/72/20 повністю та прийняти нове рішення, яким  у позові відмовити повністю. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи що привело до неправильного вирішення спору. 
Відповідач  в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано, що:
-  при вирішенні спору безпідставно не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі №916/3006/19, в якій зазначено, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку; 
- Акціонерне товариство "Альфа-Банк" звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису 26.10.2019, тобто в межах трирічного строку, встановленого приписами цивільного закону; 
- суд першої інстанції здійснив помилкове посилання як на підставу задоволення позову на рішення Конституційного Суду України від 1 липня 2020 року №7-р(І)/2020 у справі за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат". 
Крім того, 30.11.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли письмові пояснення, в яких скаржник наголошував на наступних доводах: 
- рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 та постановою Верховного Суду від 26.03.2019, встановлено безспірність заборгованості позивача, як солідарного боржника перед відповідачем за зобов`язаннями, що виникли з Кредитного договору № 06.1-20/002 від 11.01.2013 (щодо стягнення 3450000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16562543,69 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 5070562,11 грн. пені по тілу кредиту, 3368121,10 грн. пені по відсотках, а також 590470,15 грн. витрат по сплаті судового збору), і відповідно,  вказані рішення містять обов`язкові факти, які підлягають врахуванню і при вирішенні даного спору; 
- у відповідності до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а отже, висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі №916/3006/19 підлягають врахуванню при вирішенні даного спору; 
-  з огляду на наявність рішення Конституційного Суду України від 1 липня 2020 року №7-р(І)/2020 у справі за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат", на розгляд Великої Палати Верховного Суду передавались справи для перегляду, проте, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 916/3006/17 відмовлено у відкритті провадження про перегляд за виключними обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17; ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 916/1269/18 та від 11.11.2020 у справі № 916/313/18  відмовлено Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду від відступу від висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги 
30.10.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом до розгляду у відповідності до приписів ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, і в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Позивач вказував на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору обгрунтовано враховано, що  виконавчий напис мав бути вчинений протягом року з дня виникнення права вимоги, про яке кредитор повідомив вимогою від 13.02.2017, відповідно, приватним нотаріусом Шевченко І.Л. при вчиненні виконавчого напису від 26.10.2019 було порушено строки відповідного чинення, які передбачено ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис було вчинено поза межами 1 року з дня виникнення права вимоги. 
Також, позивач наголошував, що він не виступав учасником спору у справі № 903/614/17, а тому рішення у вказаній справі не може встановлювати для нього безспірності вимог банку в сумі, на яку було вчинено виконавчий напис, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості з позичальника за кредитним договором на користь кредитодавця не має преюдиційного значення для заставодавця (майнового поручителя, який не брав участі у розгляді такої справи), а також позивач заперечує і розмір заборгованості за кредитним договором № 06.1-20/002 від 11.01.2013, оскільки до суми боргу неправомірно нараховані та включені суми відсотків та пені, а також не враховано зменшення заборгованості. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк"  передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Станік    С.Р., судді Тищенко О.В., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2020  поновлено Акціонерному товариству "Альфа-Банк" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 (повний текст якого  складено 25.08.2020) у справі № 910/72/20, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/72/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 (повний текст якого  складено 25.08.2020), встановлено учасникам справи процесуальний строк на подання відзивів, заяв та клопотань, розгляд справи призначено на 05.11.2020. 
У зв`язку з перебуванням 05.11.2020 судді Мальченко А.О., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити розгляд справи у визначеному складі колегії суддів - неможливо.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 05.11.2020, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік   С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2020 справу № 910/72/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік  С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я., розгляд справи призначено на 26.11.2020. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2020 розгляд справи відкладено до 03.12.2020. 

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 03.12.2020 з`явились представники скаржника (відповідача) та позивача. 
Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні 03.12.2020 надав пояснення по справі та підтримав вимоги викладені у апеляційній скарзі, просив суд скасувати рішення  Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 (повний текст якого  складено 25.08.2020) у справі № 910/72/20 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. 
Представник позивача в судовому засіданні 03.12.2020 підтримав пояснення викладені у раніше поданому відзиві на апеляційну скаргу, відповідно заперечував проти вимог викладених у апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1.  Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна та 2.  Приватний  виконавець виконавчого округу Тернопільської області, - представників в судове засідання 03.12.2020 - не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження. 
Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась,  дійшов висновку, що неявка представників третіх осіб в судове засідання, - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
 Матеріалами справи підтверджується, що 11.01.2013 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (Банк), правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг" (позичальник) було укладено кредитний договір №06.1-20/002 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а останній зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки, комісії, інші платежі та виконувати інші зобов`язання з Додатком №2 до кредитного договору сторони узгодили заяву на отримання частини кредиту.
Згідно п.1.1 Кредитного договору Банк надає позичальнику кредит в сумі 100000000,00    грн з можливістю отримувати в гривні та з терміном кредиту до 31.12.2020.
Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 Кредитного договору передбачено, що процентна ставка для часток в гривні є фіксованою і на дату укладення договору складає 6,5% річних; процентна ставка за користування кредитом буде становити 18% річних починаючи з 31-го календарного дня з дати порушення позичальником графіку погашення кредиту, передбаченого п.4.1 цього договору, та/або виникнення простроченої заборгованості по нарахованим процентам за цим договором та до дати погашення простроченої заборгованості за цим договором (п.п. 5.2.2.).
28.02.2013 між сторонами Кредитного договору укладена додаткова угода №1, якою сторони узгодили графік погашення кредиту з кінцевим терміном до 31.12.2020.
Пунктом 4.1 даної угоди передбачено, що погашення часток (кредиту, якщо застосовується) і здійснюється позичальником на внутрішньобанківський рахунок. Позичальник зобовязаний погасити кожну частку на дату повернення частки, визначену у відповідній заяві на отримання частки, з урахуванням дотримання нижчезазначеного у цьому пункті графіку. Дата повернення частки (загальної суми частки або її частини як може бути) визначається відповідно до нижченаведеного графіку у випадку різночитань між датою повернення частки, зазначеною у відповідній заяві на отримання частки, та умовами погашення відповідно до графіку. Не відміняючи вищенаведеного порядку погашення кредиту, Позичальник також зобовязаний забезпечити дотримання наступного графіку погашення кредиту (у нижчезазначені періоди (до вказаного терміну) в графіку сума всіх наданих та непогашених часток не повинна перевищувати відповідну зазначену у графіку максимальну непогашену суму кредиту).
У випадку несплати позичальником в належний термін будь-якої суми за цим договором, позичальник сплачує Банку на його вимогу неустойку, що належить до сплати в останній робочий день кожного календарного тижня (якщо інше не погоджено з Банком) на рахунок визначений Банком, з простроченої суми за період з дати прострочення оплати до дати фактичної оплати включно за ставкою, яка складається з: подвійної облікової ставки НБУ та 15% річних (п.6.2. Кредитного договору).
01.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг" (іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Наталією Анатоліївною та зареєстрований в реєстрі за №608 (надалі - Іпотечний договір).
У Іпотечному договорі наведено такі визначення:
- Кредитний договір означає кредитний договір №06.1-20/002 від 11.01.2013, що укладений між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг" (позичальник) зі змінами та доповненнями, які можуть вноситися до нього і разом з усіма додатками до нього у відповідності з якими Банк надає позичальнику у кредит грошові кошти у сумі 100000000,00 грн із терміном до 31.12.2020 зі сплатою процентів у розмірі, визначеному Кредитним договором, але не вище 18% річних або іншій сумі або розмірах, що можуть бути погоджені шляхом внесення змін до Кредитного договору;
- Будівля означає нежиле приміщення (детальний опис будівлі викладений у Додатку 1 до цього Іпотечного договору), що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м.Тернопіль, проспект Бандери С., будинок 90, і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, що укладений між іпотекодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю - фірмою "Енергоконсалтінг" і посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу   Магдич О.О. 08.12.2006 за реєстровим номером 4798;
- Земельна ділянка означає земельну ділянку, на якій розташована Будівля, розміром 0,1558 га із цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови, із кадастровим номером 6110100000:080120048, надана іпотекодавцю в оренду на підставі договору оренди землі від 28.09.2011, укладеного між іпотекодавцем та Тернопільською міською радою;
- Забезпечене зобов`язання означає: усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання позичальника за Кредитним договором, у тому числі, але не виключно і щодо сплати усіх процентів, комісій, неустойки, регресних та інших сум, що належать до сплати позичальником у відповідності з кредитним договором, та усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання щодо відшкодування усіх витрат, як вони визначені в п. 7.1 цього Іпотечного договору, та усі існуючі та майбутні грошові зобов`язання щодо сплати штрафів та неустойки за цим Іпотечним договором;
- Вища іпотека означає іпотеку, що встановлена відповідно до іпотечного договору №070/06-151, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич Оленою Олександрівною 08.12.2006 та зареєстрованої в реєстрі за №4809.
Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору в забезпечення виконання позичальником забезпеченого зобов`язання, іпотекодавець передає іпотекодержателю у наступну іпотеку стосовно Вищої іпотеки предмет іпотеки згідно з умовами цього іпотечного договору (надалі - іпотека). Розмір забезпеченого зобов`язання розраховується, в тому числі збільшується, на підставі положень Кредитного договору та цього Іпотечного договору, що не потребує внесення відповідних змін до цього Іпотечного договору.
Згідно з п. 1.2 Іпотечного договору іпотека поширюється на нижченаведене майно та всі права та всі права іпотекодавця щодо цього майна (вище і далі разом - предмет іпотеки): Будівля; та без обмежень, усі існуючі та такі, що стануть власністю іпотекодавця в майбутньому після укладення Іпотечного договору, будівлі, споруди, конструкції та обладнання, з яких складається Будівля та приналежності Будівлі, крім того частини Будівлі, які будуть включені, додані або приєднані до Предмета іпотеки після укладення цього Іпотечного договору і не можуть бути виділені в натурі.
У Додатку 1 до Іпотечного договору наведено детальний опис Будівлі, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, проспект Бандери С., будинок 90. Так, Будівля складається з: І сход. пл. 9,3 кв.м, ІІ підв. пл. 130,3 кв.м, ІІІ підв. пл. 16,1 кв.м, ІV підв. пл.5,1 кв.м, V підв. пл. 9,8 кв.м, VІ підв. пл. 8,5 кв.м, 53-1 тамб.пл. 10,7 кв.м, 53-2 прим. пл. 440,9 кв.м, 53-3 кор. пл. 4,4 кв.м, 53-4 кор. пл. 11,9 кв.м, 53-5 кор. пл. 8,9 кв.м, 53-6 умив. Пл. 6,4 кв.м, 53-7 вбир. пл. 2,2 кв.м, 53-8 кор. пл. 1,5 кв.м, 53-9 кор. пл. 17,5 кв.м, 53-10 клад. пл. 6,2 кв.м, 53-11 клад. пл. 2,1 кв.м, 53-12 умив. пл. 1,8 кв.м, 53-13 вбир. пл. 1,1 кв.м, 53-14 прим.пл. 2,9 кв.м, 53-15 прим. пл. 3,7 кв.м, 53-16 каб. пл. 7,6 кв.м, 53-17 каб. пл. 14,4 кв.м, 53-18 каб. пл. 12,5 кв.м, 53-19 каб. пл. 16,4 кв.м, 53-20 клад. пл. 4,7 кв.м, 53-21 склад пл. 150,9 кв.м, 53-22 склад пл. 9,8 кв.м, 53-23 склад пл. 20,0 кв.м, 53-24 склад 14,7 кв.м, 53,25 вх. в.підв. пл. 7,4 кв.м, 53-26 клад. пл. 5,2 кв.м, 53-27 прим. пл. 105,2 кв.м, 53-28 кор. пл. 2,4 кв.м., 53-29 ліфт пл. 7,0 кв.м.
У п. 1.3 Іпотечного договору сторони погодили, що з метою іпотеки вартість предмета іпотеки на день підписання цього Іпотечного договору складає 5734700,00 грн без ПДВ. Встановлена в цьому пункті договірна вартість предмета іпотеки жодним чином не впливає на право іпотекодержателя отримати задоволення вимог за забезпеченим зобов`язанням у повному обсязі. 
Розділом 3 Іпотечного договору передбачено, що настання однієї або кількох з будь-яких наступних подій чи обставин ("випадок невиконання") є підставою для звернення стягнення за цим Іпотечним договором:
- порушення забезпеченого зобов`язання; 
- невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання забезпеченого зобов`язання, заявленої внаслідок порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Іпотечним договором;
- у разі початку процедури ліквідації, реорганізації або припинення іпотекодавця чи будь-якої суттєвої зміни у складі учасників (власників/акціонерів) іпотекодавця чи у складі осіб, які здійснюють контроль над ним;
- у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом.
Відповідно до п. 5.1 Іпотечного договору, у разі настання будь-якого випадку невиконання Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки чи його частину у будь-який спосіб, дозволений законодавством України, чинним на дату прийняття рішення про звернення стягнення, зокрема, але не обмежуючись: шляхом позасудового врегулювання на підставі положень п. 5.2 цього Іпотечного договору, та/або шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, та/або звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, в тому числі шляхом звернення у власність Банку. Якщо Банк вирішує звернути стягнення на предмет Іпотеки, Банк надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення випадку невиконання протягом строку, зазначеного в такій вимозі, якщо чинним законодавством України встановлено обов`язок Банка щодо надіслання останнім відповідної вимоги.   
Ст. 12 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Як підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема наданими Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. документами щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису, у жовтні 2019 року Акціонерне товариства "Альфа-Банк" (як правонаступник Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк") звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором з метою погашення заборгованості за Кредитним договором №06.1-20/002 від 11.01.2013 за період з 19.07.2017 по 20.07.2018 у розмірі 88451226,90 грн.
До заяви про вчинення виконавчого напису №135381 від 24.10.2019 заявником було додано: 
- Іпотечний договір від 01.03.2013, зареєстрований в реєстрі за №608, Кредитний договір №06.1-20/002 від 11.01.2013; 
- вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, що виникло за Кредитним договором у порядку вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" за вих.№02.01-02/68-1548 від 11.09.2019 з доказами відправлення та отримання; 
- копію рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі №903/614/17, копію постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі №903/614/17, копію постанови Верховного Суду від 26.03.2019 у справі №903/614/17; 
-  довідку про заборгованість за Договором кредиту станом на 22.10.2019, згідно якої Акціонерне товариство "Альфа-Банк"  повідомило, що згідно рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018, заборгованість боржника станом на 20.08.2018 за невиконані кредитні зобов`язання згідно Кредитного договору № 06.1-20/002 від 11.01.2013 складає 88  451  226,90 грн.; рішення суду набрало законної сили та не скасовано у  встановленому порядку, погашення заборгованості - не здійснювалось.
26.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п. 1 Переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1934 (надалі - Виконавчий напис), яким звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: будівлю, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м.Тернопіль, проспект Бандери С., буд. 90 та складається з: І сход. пл. 9,3 кв.м, ІІ підв. пл. 130,3 кв.м, ІІІ підв. пл. 16,1 кв.м, ІV підв. пл.5,1 кв.м, V підв. пл. 9,8 кв.м, VІ підв. пл. 8,5 кв.м, 53-1 тамб.пл. 10,7 кв.м, 53-2 прим. пл. 440,9 кв.м, 53-3 кор. пл. 4,4 кв.м, 53-4 кор. пл. 11,9 кв.м, 53-5 кор. пл. 8,9 кв.м, 53-6 умив. пл. 6,4 кв.м, 53-7 вбир. пл. 2,2 кв.м, 53-8 кор. пл. 1,5 кв.м, 53-9 кор. пл. 17,5 кв.м, 53-10 клад. пл. 6,2 кв.м, 53-11 клад. пл. 2,1 кв.м, 53-12 умив. пл. 1,8 кв.м, 53-13 вбир. пл. 1,1 кв.м, 53-14 прим.пл. 2,9 кв.м, 53-15 прим. пл. 3,7 кв.м, 53-16 каб. пл. 7,6 кв.м, 53-17 каб. пл. 14,4 кв.м, 53-18 каб. пл. 12,5 кв.м, 53-19 каб. пл. 16,4 кв.м, 53-20 клад. пл. 4,7 кв.м, 53-21 склад пл. 150,9 кв.м, 53-22 склад пл. 9,8 кв.м, 53-23 склад пл. 20,0 кв.м, 53-24 склад 14,7 кв.м, 53,25 вх. в.підв. пл. 7,4 кв.м, 53-26 клад. пл. 5,2 кв.м, 53-27 прим. пл. 105,2 кв.м, 53-28 кор. пл. 2,4 кв.м., 53-29 ліфт пл. 7,0 кв.м).
У Виконавчому написі зазначено, що вказане нерухоме майно передане в іпотеку іпотекодавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг" за Іпотечним договором від 01.03.2013, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. за реєстровим №608, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №06.1-20/002 від 11.01.2013.
За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна запропоновано частково задовольнити вимоги стягувача - Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Укрсоцбанк", в подальшому правонаступником є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", у розмірі 88451226,90 грн.
У Виконавчому написі зазначено, що стягнення здійснюється за період з 19.07.2017 по 20.07.2018.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про невідповідність вчиненого нотаріусом виконавчого напису  вимогам ст. 88 Закону України "Про нотаріат", а тому вказує на наявність підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Як зазначав позивач у позові, станом на день вчинення виконавчого напису була порушена вимога щодо наявності безспірності заборгованості перед стягувачем, що передбачена ст. 88 Закону України "Про нотаріат", оскільки банк  не мав права нараховувати відсотки та відповідно й пеню на відсотки за період після зміни строку кредитування (після 13.02.2017 - дати пред`явлення вимоги про сплату боргу). Крім того, заборгованість за кредитом частково погашена та становить лише 1696488,40 грн, а тому вчинений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки зазначена в ньому сума не відповідає сумі заборгованості перед банком. 
Позивач також зазначав, що при вчиненні спірного виконавчого напису порушено встановлені ст. 88 Закону України "Про нотаріат" строки вчинення виконавчого напису, так як днем, з якого у кредитора настало право вимоги про погашення кредиту є 21.02.2017. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
Так, оскаржуване рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною 26.10.2019, тобто більше ніж через рік з дня виникнення відповідного права вимоги, а, отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були порушені приписи  ст. 88 Закону України "Про нотаріат". При цьому, порушення нотаріусом порядку (умов) вчинення виконавчого напису (в даному випадку - вимог щодо строку, у межах якого нотаріус може вчинити виконавчий напис) є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд першої інстанції не вбачав необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог. 
Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що зроблені при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції   не відповідають встановленим обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права,  що привело до неправильного вирішення спору, з огляду на наступне. 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Правове регулюваня процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів  визначено Глава 14 Закону України "Про нотаріат"    та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Умови вчинення виконавчих написів визначені ст. 88 Закону України "Про нотаріат"  . 
За приписами ст. 88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису)    нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
У рішенні від 1 липня 2020 року №7-р(І)/2020 у справі за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат" Конституційний Суд України вказав, що із дослідження наведених положень Закону вбачається, що строки для вчинення виконавчого напису нотаріусом є відмінними залежно від кола учасників правовідносин: у відносинах між юридичними особами строк скорочений порівняно зі строком, який застосовується у відносинах між фізичними особами. Таким чином, встановлюючи порядок нормативного регулювання діяльності нотаріату в частині визначення строків, у межах яких нотаріус може вчинити виконавчий напис, законодавець запровадив чітку їх диференціацію залежно від суб`єктного складу учасників правовідносин. Наведене дає підстави стверджувати, що передбачене оспорюваними положеннями Закону регулювання є реалізацією Верховною Радою України виключних повноважень визначати організацію і діяльність, у тому числі нотаріату, як це встановлено в пункті 14 частини першої статті 92 Конституції України.
Конституційний Суд України вказав, що положення частини першої статті 88 Закону, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, тому застосування оспорюваних положень Закону особами (органами), діяльність яких ґрунтується на принципі верховенства права, жодним чином не призводить до протиправного позбавлення права власності.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що у постанові Великої Палати від 02.07.2019 у справі № 916/3006/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від свого попереднього висновку у справі № 307/1580/17 щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, в якій суд дійшов висновку про те, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, не обмежено трирічним строком за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Зазначив, що позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
В свою чергу, у постанові Великої Палати від 02.07.2019 у справі № 916/3006/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначений строк не може бути змінений договором. 
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. 
Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.
Стаття 88 Закону «Про нотаріат» містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою. 
Згідно із частиною першою статті 325 Цивільного кодексу України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. 
Частина друга статті 318 Цивільного кодексу України визначає, що всі суб`єкти права власності є рівними перед законом. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Стаття 14 Конвенції визначає, що користування правами і свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, зокрема і за ознакою статусу особи.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (див. mutatis mutandis рішення від 11 червня 2002 року у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97, § 48). Близьке за змістом визначення дискримінації закріплене у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».
Нормативно визначені відмінні строки для фізичних осіб-кредиторів і юридичних осіб-кредиторів щодо звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників є відмінністю у поводженні з цими кредиторами в аналогічних ситуаціях. Така відмінність у світлі умов сьогодення без об`єктивного та розумного обґрунтування створює для юридичних осіб-кредиторів нерівні у порівнянні з фізичними особами-кредиторами умови у правовідносинах з юридичними особами-боржниками щодо реалізації права на мирне володіння майном. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що встановлення для юридичної особи-кредитора у порівнянні з фізичною особою-кредитором меншого строку для звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників є дискримінацією юридичної особи-кредитора за ознакою її статусу.
Водночас, нормативно визначені відмінні строки для фізичних осіб-боржників і юридичних осіб-боржників у випадку звернення юридичних осіб-кредиторів до нотаріуса для вчинення виконавчого напису стосовно їх майна є відмінністю у поводженні з цими боржниками в аналогічних ситуаціях. Така відмінність у світлі умов сьогодення без об`єктивного та розумного обґрунтування створює для фізичних осіб-боржників нерівні у порівнянні з юридичними особами-боржниками умови у правовідносинах з юридичними особами-кредиторами щодо реалізації права на мирне володіння майном. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що встановлення для кредитора-юридичної особи більшого строку для звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису стосовно майна фізичної особи-боржника у порівнянні з юридичною особою-боржником є дискримінацією фізичної особи-боржника за ознакою її статусу.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/19 дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/19, керуючись ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що в контексті спірних правовідносин учасників спору застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» здійснюється з урахуванням того, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.  
При цьому, як підтверджується наявними матеріалами справи, до заяви про вчинення виконавчого напису №135381 від 24.10.2019 заявником було додано: 
- Іпотечний договір від 01.03.2013, зареєстрований в реєстрі за №608, Кредитний договір №06.1-20/002 від 11.01.2013; 
- вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, що виникло за Кредитним договором у порядку вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" за вих.№02.01-02/68-1548 від 11.09.2019 з доказами відправлення та отримання; 
- копію рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі №903/614/17, копію постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі №903/614/17, копію постанови Верховного Суду від 26.03.2019 у справі №903/614/17, якими встановлено безспірність заборгованості позивача, як солідарного боржника перед відповідачем за зобов`язаннями, що виникли з Кредитного договору № 06.1-20/002 від 11.01.2013 (щодо стягнення 3450000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16562543,69 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 5070562,11 грн. пені по тілу кредиту, 3368121,10 грн. пені по відсотках, а також 590470,15 грн. витрат по сплаті судового збору;
-  довідку про заборгованість за Договором кредиту станом на 22.10.2019, згідно якої Акціонерне товариство "Альфа-Банк"  повідомило, що згідно рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018, заборгованість боржника станом на 20.08.2018 за невиконані кредитні зобов`язання згідно Кредитного договору № 06.1-20/002 від 11.01.2013 складає 88  451  226,90 грн.; рішення суду набрало законної сили та не скасовано у  встановленому порядку, погашення заборгованості - не здійснювалось.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки безпосередньо в оспорюваному виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення здійснюється за період з 19.07.2017 по 20.07.2018, і спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною 26.10.2019, тобто в межах трирічного строку з моменту виникнення прострочення виконання грошових зобов`язань, а тому відповідачем не пропущено строк звернення за вчиненням відповідного виконавчого напису, у зв`язку з чим доводи позивача стосовно пропуску річного  строку щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису, саме як підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню - є безпідставними. 
При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує, що з огляду на наявність рішення Конституційного Суду України від 1 липня 2020 року №7-р(І)/2020 у справі за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат", на розгляд Великої Палати Верховного Суду передавались справи для перегляду, проте, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 916/3006/17 відмовлено у відкритті провадження про перегляд за виключними обставинами постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17; ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 916/1269/18 та від 11.11.2020 у справі № 916/313/18  відмовлено Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду від відступу від висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. 
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про те, що спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною 26.10.2019, тобто більше ніж через рік з дня виникнення відповідного права вимоги, а, отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були порушені приписи    ст. 88 Закону України "Про нотаріат" - є безпідставними, та такими, що зроблені при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, не відповідають встановленим обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема ст. 88 Закону України "Про нотаріат",   в контексті спірних правовідносин учасників спору. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення    параграфа 1    цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За приписами ст. 1052 Цивільного кодексу України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з п.п. (а), (с) п. 10 Кредитного договору, випадком невиконання позичальником умов кредитного договору вважається, зокрема: невиконання платіжних зобов`язань, а саме позичальник не сплачує своєчасно будь-яку суму, яку він повинен сплатити за фінансовим документом, у визначених для сплати місті, валюті; невідповідність дійсності заяв і гарантій, а саме представлення, гарантія або запевнення, зроблене, повторене (або вважається зробленим) в будь-якому фінансовому документі або у зв`язку з будь-яким фінансовим документом, є невірним в будь-якому відношенні в момент, коли воно зроблено або повторено або вважається зробленим або повтореним.
За змістом п. 10.2 Кредитного договору, в будь-який час після випадку невиконання Банк має право, зокрема, вимагати дострокового погашення Кредиту і в такому випадку Кредит повинен бути достроково погашений позичальником зі сплатою всіх належних до сплати процентів та інших платежів, передбачених договором.
Як підтверджується наявними матеріалами справи, рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 та постановою Верховного Суду від 26.03.2019, у справі №903/614/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий центр "Темпо" про стягнення 92770022,62 грн встановлено факт невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАККО Холдинг" своїх зобов`язань як позичальника за Кредитним договором та присуджено стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю    Пакко Холдинг та Товариства з обмеженою відповідальністю    Торговий центр    Темпо    на користь Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 88451226,90 грн, з яких: 63450000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 16562543,69 грн заборгованості по відсотках за користування кредитом, 5070562,11 грн пені по тілу кредиту, 3368121,10 грн пені по відсотках.
В ході розгляду справи №903/614/17 судами було встановлено, невиконання позичальником умов Кредитного договору від 11.01.2013 в частині погашення кредиту згідно графіку, визначеному додатковою угодою № 1 від 28.02.2018, у зв`язку з чим відповідно до п.п. (iv)    п.10.2 Кредитного договору Банк набув права вимагати дострокового погашення кредиту зі сплатою всіх належних платежів, зокрема, процентів за користування кредитом. 
При цьому, судами встановлено, що 06.07.2017 Банк направив на адресу позичальника вимогу №02-29/67-9501 про дострокове погашення (протягом 7 днів з дати отримання) заборгованості, яка станом на 05.07.2017 становила 68882211,63 грн, а також встановлено, що позичальник отримав зазначену вимогу 11.07.2017, але заборгованість не погасив.
Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
В ході розгляду даної справи (№910/72/20) сторонами у загальному порядку не спростовані обставини щодо невиконання боржником  своїх зобов`язань як позичальника за Кредитним договором №06.1-20/002 від 11.03.2013 в частині дострокового повернення кредитних коштів. 
Факт виникнення у банку права вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту за Кредитним договором, а також власне факт невиконання позичальником вимоги щодо дострокового погашення кредиту сторонами не заперечувався (в ході розгляду справи позивачем висловлено лише заперечення щодо розміру заборгованості).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що право вимоги щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором, і, відповідно, право на звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, виникло у Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" ще у липні 2017 року. 
Безпосередньо в оспорюваному виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення здійснюється за період з 19.07.2017 по 20.07.2018.
При цьому, позивач в обгрунтування підстав позову посилався також на те, що станом на день вчинення виконавчого напису була порушена вимога щодо наявності безспірності заборгованості перед стягувачем, оскільки відсотки по кредиту, пеня на тіло кредиту, пеня на відсотки в загальній сумі 25001226,90 грн нараховані банком протиправно; виконавчий напис вчинено на суму заборгованості 88451226,90 грн, однак наразі сума боргу частково погашена. 
Суд апеляційної інстанції вказані доводи позивача відхиляє як необгрунтовані та такі, що не спростовують правомірність вчиненого виконавчого напису, оскільки  рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі № 903/614/17, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 та постановою Верховного Суду від 26.03.2019, встановлено безспірність заборгованості позивача, як солідарного боржника перед відповідачем за зобов`язаннями, що виникли з Кредитного договору № 06.1-20/002 від 11.01.2013 (щодо стягнення 3450000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16562543,69 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 5070562,11 грн. пені по тілу кредиту, 3368121,10 грн. пені по відсотках, а також 590470,15 грн. витрат по сплаті судового збору), і відповідно,  вказані рішення містять обов`язкові факти, які підлягають врахуванню і при вирішенні даного спору. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в межах розгляду справи № 903/614/17 встановлювався розмір зобов`язань, що виникли з Кредитного договору № 06.1-20/002 від 11.01.2013, і які не виконані боржником, і щодо яких судовими рішеннями чітко встановлено їх розмір, який зазначено також у виконавчому написі. При цьому, в межах розгляду даної справи встановлювався виключно грошовий еквівалент невиконаних грошових зобов`язань, які виникли за вказаним правочином, і які забезпечувались за Іпотечним договором Товариством з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг". Крім того, відсутні і обумовлені процесуальним законом підстави для перегляду визначених рішенням суду, яке набрало законної сили, показників грошової заборгованості за Кредитним договором № 06.1-20/002 від 11.01.2013 в межах спірних правовідносин між учасниками даного спору. 
Також, доводи позивача стосовно того, що в основу оспорюваного виконавчого напису покладено рішення судів в межах справи № 903/614/17, - суд апеляційної інстанції відхиляє як необгрунтовані, оскільки у виконавчому написі підставою його вчинення вказано наявність заборгованості щодо виконання грошових зобов`язань, що виникли з Кредитного договору № 06.1-20/002 від 11.01.2013 загалом у розмірі 88  451  226,90 грн., вказано період стягнення з 19.07.2017 по 20.07.2018, і у виконавчому написі не міститься зазначень, що він виконується саме на виконання рішень судів у межах справи № 903/614/17, адже, як зазначалось вище, в межах розгляду даної справи  встановлювався виключно грошовий еквівалент невиконаних грошових зобов`язань, які виникли за кредитним договором, і які забезпечувались за Іпотечним договором Товариством з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг". 
Також, посилання позивача на те, що судові рішення у справі № 903/614/17 - не мають преюдиціального значення для позивача, судом апеляційної інстанції не приймаються саме як підстава визнання таким, що не підлягає виконанню, оспорюваного виконавчого напису, з огляду на наступне. 
Так, позивач обґрунтовуючи довод у наведеній частині посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 921/730/13-г/3 від 12.05.2020. 
Так, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 921/730/13-г/3 від 12.05.2020 висловлено правову позицію, що саме при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі.
Проте, у межах даної справи предметом спору є законність вчиненого виконавчого напису, а не звернення стягнення на майно. При цьому, у вказаній постанові зазначено, що розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням. 
Слід зазначити, що вчинення оспорюваного виконавчого напису здійснювалось, зокрема,  на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п. 1 Переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, і відповідно до якого стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами здійснюється наступним чином: нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). 
Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 
1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.
Для одержання виконавчого напису подаються:
а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;
б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;
в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;
г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;
ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
В свою чергу, до заяви про вчинення виконавчого напису №135381 від 24.10.2019 заявником було додано: 
- Іпотечний договір від 01.03.2013, зареєстрований в реєстрі за №608, Кредитний договір №06.1-20/002 від 11.01.2013; 
- вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, що виникло за Кредитним договором у порядку вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" за вих.№02.01-02/68-1548 від 11.09.2019 з доказами відправлення та отримання; 
-  довідку про заборгованість за Договором кредиту станом на 22.10.2019, згідно якої Акціонерне товариство "Альфа-Банк"  повідомило, що згідно рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018, заборгованість боржника станом на 20.08.2018 за невиконані кредитні зобов`язання згідно Кредитного договору № 06.1-20/002 від 11.01.2013 складає 88  451  226,90 грн.; рішення суду набрало законної сили та не скасовано у  встановленому порядку, погашення заборгованості - не здійснювалось.
- копію рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018 у справі №903/614/17, копію постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі №903/614/17, копію постанови Верховного Суду від 26.03.2019 у справі №903/614/17. 
Отже, заявником було подано обумовлений законом перелік документів, на підставі якого вчинено оспорюваний виконавчий напис згідно з приписами ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п. 1 Переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, до якого долучено копії рішення судів, які набрали законної сили та якими встановлювався виключно грошовий еквівалент невиконаних грошових зобов`язань, які виникли за вказаним правочином, і які забезпечувались за Іпотечним договором Товариством з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг", яким у загальному порядку в силу приписів ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України не були спростовані і обставини щодо невиконання боржником  своїх зобов`язань як позичальника за Кредитним договором №06.1-20/002 від 11.03.2013 в частині дострокового повернення кредитних коштів, а також сплати визначених договором показників. 
При цьому, посилання позивача на те, що сума боргу часткова погашена, - не є підставою для визнання виконавчого напису таким, що суперечив на момент його вчинення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а подані стягувачем (відповідачем) документи відповідали п. 1 Переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, і зокрема і у яких містилась довідка про заборгованість за Договором кредиту станом на 22.10.2019, згідно якої Акціонерне товариство "Альфа-Банк" повідомило, що згідно рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2018, заборгованість боржника станом на 20.08.2018 за невиконані кредитні зобов`язання згідно Кредитного договору № 06.1-20/002 від 11.01.2013 складає 88  451  226,90 грн.; рішення суду набрало законної сили та не скасовано у  встановленому порядку, погашення заборгованості - не здійснювалось. 
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що наявність обставин часткового погашення боргу вже після вчинення виконавчого напису (зокрема і за рахунок іпотечного майна) не впливає на законність вчинення виконавчого напису, а впливає виключно на виконання виконавчого напису в порядку, встановленому законом, і вказані обставини не оцінюються судом апеляційної інстанції в контексті спірних правовідносин учасників спору і не впливають на законність оспорюваного виконавчого напису. 
За таких обставин, оцінивши наявні матеріали справи в сукупності та перевіривши обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною виконавчий напис від 26.10.2019, зареєстрований в реєстрі за №1934, яким звернено стягнення на нерухоме майно ТОВ "КМ-Холдинг",  відповідає вимогам ст. 88 Закону України "Про нотаріат", а тому позовні вимоги позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною від 26.10.2019, зареєстрований в реєстрі за №1934, яким звернено стягнення на нерухоме майно ТОВ "КМ-Холдинг", а саме: будівлю, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м.Тернопіль, вул. Бандери С., буд. 90 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" - є необгрунтованимим, безпідставними і задоволенню не підлягають. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду ґрунтуються на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові та відповідачу було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 
Приписами ст. ст. 76, 77  Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє  підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, як суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права (зокрема, ст. 88 Закону України «Про нотаріат») щодо встановлення обставин наявності обумовлених законом підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4  ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку  з прийняттям  нового рішення про  відмову у задоволенні  позову повністю за наведених у даній постанові підстав. 
У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції на підставі п. 1-4  ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України  дійшов висновку, що оскаржуване рішення  підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення, яким  у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг" до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна, Приватний  виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною від 26.10.2019, зареєстрований в реєстрі за №1934, яким звернено стягнення на нерухоме майно ТОВ "КМ-Холдинг", а саме: будівлю, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м.Тернопіль, вул. Бандери С., буд. 90 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" - слід відмовити повністю. 

Розподіл судових витрат
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином:  судовий збір за подачу позову покладається судом апеляційної інстанції на позивача; судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається судом на позивача та підлягає стягненню з останнього на користь відповідача.
 
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
                                                  
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 у справі №910/72/20 -  задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2020 у справі №910/72/20 - скасувати. 
           3. Ухвалити нове рішення: у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг" до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна, Приватний  виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною від 26.10.2019, зареєстрований в реєстрі за №1934, яким звернено стягнення на нерухоме майно ТОВ "КМ-Холдинг", а саме: будівлю, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м.Тернопіль, вул. Бандери С., буд. 90 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" - відмовити повністю. 
           4. Судовий збір за подачу позову залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг". 
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ-Холдинг" (Україна, 43005, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Клима Савура, будинок 21А, ідентифікаційний код 34557148) на користь Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100, ідентифікаційний код 23494714) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3  153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги. 
6. Матеріали справи № 910/72/20 повернути до Господарського суду міста Києва, доручивши останньому видати наказ на виконання даної постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Дата підписання постанови: 21.12.2020. 

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                С.Я. Дикунська