ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 жовтня 2020 року
м.Харків
справа № 644/8857/19
провадження № 22-ц/818/4054/20
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Хорошевського О.М.
суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2020 року у цивільній справі  за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 31973,15 грн.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюється за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 , які надаються їм комунальним підприємством «Харківводоканал», при цьому через несплату даних послуг за відповідачами перед підприємством утворилася заборгованість. Таким чином сума, яка підлягає стягненню з відповідачів становить 31973 грн. 15 коп., яка складається: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 грудня 1999 року по 31 березня 2019 року в розмірі 18264. 20 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 березня 2011 року по 31 березня 2019 року в розмірі 10652. 47 грн.; інфляційні витрати в розмірі 2403. 74 грн.; 3% річних від простроченої суми в розмірі 652. 74 грн. Щодо пропуску строку позовної давності посилались на те, що сума судового збору, встановлена для пред`явлення позовних заяв і заяв про видачу судового наказу юридичними особами суттєво обмежує можливість підприємства своєчасно, в межах строку позовної давності звернутися до суду для стягнення заборгованості по всім боржникам, перевага надається боржникам з найбільшою сумою боргу.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 18046 грн. 93 коп., яка складається з: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2019 року у розмірі 8560 грн. 90 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2019 року у розмірі 6429 грн. 55 коп.; індекс інфляції - 2403 грн. 74 коп.; 3% річних від простроченої суми - 652 грн. 74 коп. Стягнуто в дольовому співвідношенні з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь комунального підприємства «Харківводоканал» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1075 грн. 76 коп., тобто по 358 грн. 58 коп. з кожного. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначають, що відсутні підстави для стягнення з нього та ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки вони фактично не мешкають у квартирі, зо підтверджується актом обстеження. Також зазначає, що на ОСОБА_3 покладено обов`язки по сплаті комунальних послуг за період коли вона не була членом сім`ї та не мешкала у квартирі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Харківводоканал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зауважує, що чинним законодавством не передбачено встановлення проживання чи не проживання осіб у квартирі для стягнення заборгованості за комунальні послуги. Відповідачі є споживачами послуг та зобов`язані своєчасно за них сплачувати.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідачів підлягає солідарному стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2019 року у розмірі 8560 грн. 90 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2019 року у розмірі 6429 грн. 55 коп.; індекс інфляції - 2403 грн. 74 коп.; 3% річних від простроченої суми - 652 грн. 74 коп. До вимог позивача про стягнення заборгованості за централізоване водопостачання та за послуги з водовідведення за період до 01.10.2016 року суд застосував строк позовної давності.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами послуг Комунального підприємства «Харківводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно до розрахунку суми заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , загальна заборгованість складає 37973,15 грн., яка складається з заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 грудня 1999 року по 31 березня 2019 року в розмірі 18264. 20 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 березня 2011 року по 31 березня 2019 року в розмірі 10652. 47 грн.; інфляційні витрати в розмірі 2403. 74 грн.; 3% річних від простроченої суми в розмірі 652. 74 грн.  (а.с.6-15).
Як на підставу позовних вимог Комунальне підприємство «Харківводоканал» посилалося на те, що відповідачі належним чином не виконують своїх обов`язків зі своєчасної оплати наданих позивачем послуг, тому сума їх заборгованості з урахуванням ст. 625 ЦК України становить 31973,15 грн.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.
Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року №630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Вимогами статті 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржники, які прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Разом з тим відповідачі наполягали на застосуванні строків позовної давності до спірних правовідносин (а.с.34-36).
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Матеріали справи свідчать про те, що відповідачі частково виконували свої обов`язки по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, які фактично їм були надані КП «Харківводоканал» (а.с.6-13).
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання в межах позовної давності за період з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2019 року за надані послуги з централізованого водопостачання в розмірі 18046,93 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення в розмірі 14990,45 грн., інфляційні витрати в розмірі 2403,74 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 652,74 грн - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розрахунку чи розміру заборгованості відповідачами суду не надано.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не була членом сім`ї в 2016 році, а зареєстрована лише 16.05.2017 року судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки ОСОБА_2 не надав суду повноважень на представництво інтересів ОСОБА_3 , а також доказів що він уповноважений представляти її інтереси у суді. Судова колегія зазначає, що ОСОБА_3 не позбавлена права самостійно оскаржити рішення суду першої інстанції у разі незгоди з ним.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Посилання апелянта на те, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки він не мешкає фактично у квартирі та не користується нею, не можна взяти до уваги з огляду на їх недоведеність.
Відповідно до вимог ст.64 Житлового Кодексу члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї наймача несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язання, що випливають із зазначеного договору. За правилами ч.ч. 1,6 ст. 29 ЦК України ОСОБА_2 не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту не проживання в зазначеній квартирі. Відповідачі зареєстровані за вищезазначеною адресою. Акт обстеження умов проживання, на який посилається апелянт, не є належним та відповідним доказом, оскільки особи, які його склали не є повноважними на складання відповідних документі, тому суд не приймає його до уваги. Доказів, з приводу того, що відповідачі протягом спірного періоду, за який їм нараховано заборгованість, звертались до комунального підприємства із будь-якими заявами про призупинення нарахування за послуги, які вони не отримують, до суду не надано.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                         О.М. Хорошевський
Судді                                                                                                І.В. Бурлака
В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 30.10.2020