Ухвала    
Іменем України
13 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 2-7842/10 (№ 4-с/638/50/20)
провадження № 61-12517ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,              Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника відділу Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області) Пономарьової А. О., у якій просив скасувати постанову начальника відділу Зміївського РВ ДВС ГТУЮ 
у Харківській області Пономарьової А. О. про скасування процесуального документа у виконавчому провадженні № 43770871 від 12 березня 2019 року, якою скасовано документ - «Постанова про закінчення виконавчого провадження від 26 вересня 2018 року». Крім цього, ОСОБА_1 просив закрити виконавче провадження у зв`язку зі смертю стягувача 
ОСОБА_3 та виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.
Скаргу мотивовано тим, що постанова начальника відділу Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Пономарьової А. О. про скасування процесуального документа у виконавчому провадженні № 43770871 
від 12 березня 2019 року, якою скасовано документ - «Постанова 
про закінчення виконавчого провадження від 26 вересня 2018 року», 
є незаконною, такою, що суперечить вимогам діючого законодавства України та порушує права  ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні.
Вважав, що заміна стягувача ОСОБА_4 у виконавчому провадженні 
№ 43770871 щодо виконання рішення у справі її правонаступником 
ОСОБА_2 є незаконною, а виконавче провадження підлягає закриттю та не може бути знову розпочате, оскільки у даному випадку процесуальне правонаступництво не допускається, так як цивільні права та обов`язки виникли з рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки.
Враховуючи положення статей 515, 608 ЦК України, заміна кредитора не допускається у разі, якщо зобов`язання нерозривно пов`язане з особою кредитора. 
Вказував, що про заміну сторони у виконавчому провадженні № 43770871 
та про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження 
від 26 вересня 2018 року він повідомлений не був, копій вищевказаних постанов йому направлено не було, чим порушено його права як боржника 
у виконавчому провадженні.
Також стверджував, що у разі смерті одного з подружжя на утримання якого стягуються аліменти з боржника - іншого з подружжя, виконавче провадження підлягає закінченню згідно з статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
20 серпня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова              від 18 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду             від 06 серпня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким вимоги його скарги задовольнити.
В обґрунтування касаційної скарги  ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_4 не приймала, до нотаріуса 
із заявою про прийняття спадщини не зверталася, тобто права на стягнення заборгованості за аліментами не успадкувала, а тому права на стягнення заборгованості за померлу ОСОБА_4 не має, що виключає 
матеріальне та процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні.   Вважає, що у разі смерті у разі смерті одного з подружжя, на утримання якого стягуються аліменти з боржника - іншого з подружжя, виконавче провадження підлягає закінченню згідно зі статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження»
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 18 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 06 серпня 2020 року залишено без руху для усунення її недоліків, а саме запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги 
і надати документи, що підтверджують його сплату. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 03 вересня 2020 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження 
і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, 
а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
Судами встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 червня 2010 року у справі № 2-7842/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти щомісячно на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2010 року і до повноліття дитини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 отримала виконавчі листи на виконання рішення суду та пред`явила їх до виконання до Зміївського РВ ДВС ГТУЮ 
у Харківській області.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_5 - стягувач 
ОСОБА_4 . 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 02 липня 2019 року, у справі № 638/16622/17позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до малолітньої 
ОСОБА_5 . Встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_5 . Призначено опікуном малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_5 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи 
з 03 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежів за один місяць.
Постановою старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС ГТУЮ 
у Харківській області від 26 вересня 2018 року ОСОБА_6 закінчено виконавче провадження № 43770871 у зв`язку зі смертю стягувача - ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській областізаборгованість ОСОБА_1 за виконавчим листом про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 становить 81 316,91 грн (а. с.103).
Згідно з повідомленням ДВС заборгованість ОСОБА_1 , станом на 
12 листопада 2019 року, згідно розрахунку від 31 жовтня 2019 року за період 
з 01 квітня 2010 року по 31 жовтня 2019 року становила 80 257,91 грн 
з урахуванням сплати 1 059,00 грн у вересні 2019 року (а. с. 105).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено стягувача ОСОБА_4 на її правонаступника - ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні № 43770871, відкритому на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 червня 2010 року 
у цивільній справі № 2-7842/10.
На підставі вищевказаної ухвали суду, 12 березня 2019 року начальником відділу Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Пономарьовою А. О. було прийнято рішення про скасування постанови старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 26 вересня 
2018 року ОСОБА_6 про закінчення виконавчого провадження № 43770871 
у зв`язку зі смертю стягувача - ОСОБА_4 .
Відповідно до положень статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для скасування постанови начальника відділу Зміївського РВ ДВС ГТУЮ 
у Харківській області Пономарьової А. О. від 12 березня 2019 року, якою скасовано постанову старшого державного виконавця Зміївського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 26 вересня 2018 року ОСОБА_6 про закінчення виконавчого провадження № 43770871 у зв`язку зі смертю стягувача - ОСОБА_4 , немає, оскільки постанова державного виконавця винесена відповідно до закону та у межах повноважень державного виконавця, а також, на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2019 року про заміну сторони у виконавчому провадженні № 43770871. Ухвала суду першої інстанції набрала законної сили та в апеляційному порядку не переглядалася.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,
 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права 
є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд               у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 18 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 06 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції 
у Харківській області, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 , відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                           Г. В. Коломієць