ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 813/1187/17
адміністративне провадження № К/9901/22877/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А.,
суддів: Мацедонської В.Е.,  Шевцової Н.В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної ради, про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року (головуючий суддя - Гулик А.Г.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року  (головуючий суддя - Пліш М.А., судді - Шинкар Т.І., Большакова О.О.) у справі № 813/1187/17.

І. Суть спору
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В березні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 , скаржниця) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Львівської обласної ради (далі - відповідач, Обласна рада), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Львівської обласної ради "Про звільнення ОСОБА_1 " №60 від 23.02.2017 та поновити позивача на роботі на посаді радника у виконавчому апараті Львівської обласної ради з 24.02.2017;
- стягнути з Львівської обласної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.02.2017 по день поновлення.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій зазначили, що згідно рішення Львівської обласної ради від 08.12.2015 № 14 «Про затвердження структури та чисельності виконавчого апарату Львівської обласної ради»; розпорядження голови Львівської обласної ради від 17.12.2015 №590-к «Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2015 рік»; розпорядження голови Львівської обласної ради від 11.01.2016 № 36-к «Про попередження працівників виконавчого апарату Львівської обласної ради про можливе вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та зміною в організації праці»; розпорядження голови Львівської обласної ради від 24.03.2016 № 239-к «Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2016 рік» у відповідача відбулося скорочення чисельності виконавчого апарату та зміни в організації праці. Згідно із вказаними правовими актами у штатному розписі відповідача відсутня посада радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно - територіального устрою. Суди також вказали, що запропоновані відповідачем посади є рівнозначними із посадою, яку займала позивачка, зокрема, в частині категорії посади, рангу посадової особи та окладу. Відтак, відповідач належним чином виконав обов`язок, встановлений ст. 49-2 Кодексу законів про працю України щодо пропонування іншої роботи позивачу в тій же установі, а також дотримався вимог щодо отримання згоди профспілкового органу на звільнення позивачки. Суди зауважили, що, у зв`язку із перебуванням позивача в стані тимчасової непрацездатності до 23.02.2017, виконати вимогу щодо звільнення особи не пізніше місяця з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації відповідач не мав можливості. Тому, розпорядження голови Львівської обласної ради про звільнення позивача правомірно видане саме 23.02.2017. Суди також звернули увагу на те, що і на момент звільнення позивачка, так і не надала згоди на переведення на запропоновані їй вакантні посади у виконавчому апараті Львівської обласної ради. Суди вважали безпідставними доводи позивачки про те, що вона надала згоду на зайняття посади заступника начальника відділу господарського забезпечення, що викладена в скарзі від 21.02.2017, отримана відповідачем 23.02.2017, оскільки з аналізу змісту такої вбачається, що позивач лише схилялася до зайняття вказаної посади, проте така вже зайнята, у зв`язку з чим просила поновити її трудові права та вчинити всі дії для забезпечення її працевлаштування на вказану посаду, тобто згода на зайняття посади відсутня. В цьому контексті суди також зазначили, що чинне законодавство встановлює обов`язок для роботодавця запропонувати працівникові усі посади, вакантні на час такої пропозиції. Проте, для роботодавця не встановлено обов`язку будь-яким чином утримувати вакантною запропоновану посаду, поки працівник приймає рішення щодо надання згоди чи відмови на її зайняття. При цьому, чинне законодавство також не обмежує відповідача оголошувати і проводити конкурс на заміщення посади заступника начальника відділу господарського забезпечення, що запропонована позивачу. З огляду на встановлені обставини та докази, подані сторонами на їх обґрунтування, суди дійшли висновку, що відповідач правомірно прийняв розпорядження "Про звільнення ОСОБА_1 " №60 від 23.02.2017, а тому, в задоволенні позову необхідно відмовити.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
28 вересня 2017 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року , в якій скаржниця, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені рішення судів та ухвалити нове, яким  позов задовольнити.
В обґрунтування поданої касаційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що 08 листопада 2016 року головою Львівської обласної ради прийнято Розпорядження № 1585 «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади заступника начальника відділу господарського забезпечення». Разом з тим, 05.12.2016 року головою Львівської обласної ради прийнято Розпорядження № 646-к «Про попередження ОСОБА_1 про можливе вивільнення» та запропоновано скаржниці наявні в апараті Львівської обласної ради вакансії, в тому числі - вакантну посаду заступника начальника відділу господарського забезпечення. Позивачка зазначила, що, з огляду на скорочення в апараті обласної ради лише вона мала пріоритетне право на зайняття посади заступника начальника відділу господарського забезпечення. Вважає, що проведення конкурсу після прийняття Розпорядження № 646-к «Про попередження ОСОБА_1 про можливе вивільнення» є протиправним та сам конкурс повинен був бути зупиненим. Скаржниця вказує, що судами попередніх інстанцій не встановлено на якому етапі знаходився конкурс станом на 05.12.2016 та чому після прийняття Розпорядження № 646-к такий конкурс продовжувався. Позивачка стверджує, що суди безпідставно фактично встановили пріоритет права на зайняття вакансії заступника начальника відділу господарського забезпечення переможцем конкурсу, з огляду на те, що у чинному законодавстві відсутні правові норми.
Відповідачем відзиву чи заперечення на дану касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2017 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено до касаційного розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
Позивач - ОСОБА_1 з 26.04.2006 перебувала в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах. З 23.12.2014 перебувала на посаді радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно - територіального устрою. 23.12.2014 позивачу присвоєно 9-ий ранг посадової особи місцевого самоврядування, що відноситься до 5-ої категорії посад.
Львівська обласна рада 08.12.2015 прийняла рішення № 14 "Про затвердження структури та чисельності виконавчого апарату Львівської обласної ради".
Згідно із вказаним рішенням чисельність виконавчого апарату обласної ради визначено у кількості 49 штатних одиниць. Також доручено голові обласної ради внести зміни до штатного розпису виконавчого апарату обласної ради.
На виконання рішення Львівської обласної ради від 08.12.2015 № 14 голова Львівської обласної ради 11.12.2015 звернувся до профспілкового комітету Львівської обласної ради із поданням № 02-вих-1241 про погодження переліку посад, які вилучаються із штатного розпису та нової редакції штатного розпису виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2015 рік.
Профспілковий комітет Львівської обласної ради погодив перелік посад, які вилучаються із штатного розпису та нову редакцію штатного розпису виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2015 рік, що оформлено протоколом № 35 від 15.12.2015.
Голова Львівської обласної ради, враховуючи рішення профспілкового комітету Львівської обласної ради та на виконання доручення сесії Львівської обласної ради від 08.12.2015, 17.12.2015 видав розпорядження № 590-к "Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2015 рік".
Пунктом 1 вказаного розпорядження затверджено перелік посад, які вилучаються зі штатного розпису виконавчого апарату Львівської обласної ради у зв`язку із скороченням чисельності працівників виконавчого апарату та зміною в організації праці.
Відповідно до пункту 55 додатка 1 до розпорядження голови Львівської обласної ради від 17.12.2015 № 590-к посада радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно-територіального устрою, яку обіймала ОСОБА_1 , включена до переліку посад, які вилучаються з штатного розпису.
В пункті 2 вказаного розпорядження затверджено нову редакцію штатного розпису виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2015 рік. Зі змісту додатку 2 випливає, що посада радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно-територіального устрою не передбачена.
На виконання положення п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України голова Львівської обласної ради 11.01.2016 видав розпорядження № 36-к, яким попереджено працівників виконавчого апарату Львівської обласної ради про можливе вивільнення 14.03.2016 у зв`язку із скороченням чисельності та зміною в організації праці.
Рішенням профспілкового комітету Львівської обласної ради від 19.02.2016, оформлене протоколом №2, надано згоду на звільнення ОСОБА_1 про що повідомлено голову Львівської обласної ради листом від 23.02.2016 № 02.
29.03.2016 на підставі розпорядження голови Львівської обласної ради позивача звільнено із займаної посади радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно - територіального устрою.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2016 у справі № 813/1491/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2016, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови обласної ради "Про звільнення ОСОБА_1 " № 243-к від 29.03.2016; поновлено ОСОБА_1 на посаді радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно - територіального устрою Львівської обласної ради з 30.03.2016; стягнуто з Львівської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 20724,56грн. без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків.
На виконання вказаних судових рішень відповідно до розпорядження голови Львівської обласної ради від 02.12.2016 № 644-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " позивача поновлено на посаді радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно- територіального устрою Львівської обласної ради з 30.03.2016.
Листом голови Львівської обласної ради від 02.12.2016 № 01-вих-195 позивача повідомлено про поновлення на роботі, скеровано копію розпорядження голови обласної ради від 02.12.2016 № 644-к та запропоновано приступити до виконання посадових обов`язків з 05.12.2016.
З огляду на те, що рішенням Львівської обласної ради від 08.12.2015 № 14 "Про затвердження структури та чисельності виконавчого апарату Львівської обласної ради" та розпорядженням голови обласної ради від 24.03.2016 № 239-к "Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2016 рік", посада радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно- територіального устрою скорочена; на виконання вимог ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, розпорядженням голови Львівської обласної ради від 05.12.2016 № 646-к позивача попереджено про її можливе вивільнення 06.02.2017 у зв`язку із скороченням чисельності та зміною в організації праці.
Пунктом другим розпорядження голови Львівської обласної ради від 05.12.2016 №646-к позивачу запропоновано усі вакантні посади, а саме посаду радника відділу взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 та посаду заступника начальника відділу господарського забезпечення.
Позивачка ознайомлена із вказаним розпорядженням, що підтверджується її підписом на зворотній стороні розпорядження. Проте, позивачка не надала своєї згоди на переведення на вказані посади.
У зв`язку із звільненням працівника відповідача, згідно з розпорядженням голови Львівської обласної ради від 16.12.2016 № 666-к "Про ОСОБА_1 " позивачу запропоновано також посаду радника відділу з питань звернень громадян та надання допомоги учасникам АТО. Проте, ознайомившись із вказаним розпорядженням позивачка також не надала згоди на переведення на зазначену посаду, що підтверджується актом про відмову від підпису від 16.12.2016.
Позивач 07.12.2016 подала письмову заяву до голови профспілкового комітету Львівської обласної ради, в якій просила скликати засідання профспілкового комітету "з метою дослідження питання щодо відповідності запропонованих мені 05.12.2016 посад моїй кваліфікації та досвіду роботи".
З метою розгляду заяви позивача скликано позачергове засідання профспілкового комітету, яке проводилось за участю позивача, за результатами якого роз`яснено, що вирішення питання про зайняття чи відмову від зайняття запропонованих посад може бути вирішено лише самим позивачем та повідомлено про пропозицію зайняти посаду радника відділу з питань звернень громадян та надання допомоги учасникам АТО.
Проте, позивачка повідомила, що їй потрібно обміркувати пропозицію щодо переведення на вказану посаду.
Голова Львівської обласної ради 19.01.2017 скерував до профспілкового комітету Львівської обласної ради подання № 02-вих-35 щодо надання згоди на звільнення позивача у зв`язку із скороченням чисельності та зміною в організації праці.
Голова профспілкового комітету Львівської обласної ради запросив позивача 23.01.2017 листом № 01 для участі у розгляді питання про надання згоди на звільнення позивача у зв`язку із скороченням чисельності та зміною в організації праці, що підтверджується документом про поштове відправлення.
В присутності позивача 27.01.2017 відбулося засідання профспілкового комітету щодо розгляду подання голови Львівської обласної ради від 19.01.2017 №02-вих-35.
За результатами обговорення подання голови Львівської обласної ради профспілковий комітет Львівської обласної ради надав згоду на звільнення позивача з посади радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно-територіального устрою у зв`язку із скороченням чисельності та зміною в організації праці.
Голова профспілкового комітету Львівської обласної ради листом від 02.02.2017 № 02 повідомив відповідача про прийняте рішення щодо розгляду подання голови обласної ради від 19.01.2017 № 02-вих-35.
Голова Львівської обласної ради листом №01-вих-39 від 02.02.2017 повторно запропонував позивачу повідомити про прийняте нею рішення щодо переведення на запропоновані їй вакантні посади, що підтверджується документом про поштове відправлення.
В період з 01.02.2017 по 23.02.2017 ОСОБА_1 перебувала в стані тимчасової непрацездатності, що підтверджується листками непрацездатності серія АДВ №042572 від 01.02.17, серія АДВ № 075066 від 13.02.2017.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.      
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
З матеріалів справи та з досліджених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи вбачається, що предметом оскарження у даній справі є розпорядження №60 від 23.02.2017 "Про звільнення ОСОБА_1 ".
Підставою для винесення відповідачем вказаного розпорядження слугували рішення Львівської обласної ради від 08.12.2015 № 14 "Про затвердження структури та чисельності виконавчого апарату Львівської обласної ради" та розпорядження голови обласної ради від 24.03.2016 № 239-к "Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2016 рік", згідно яких посада радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно- територіального устрою, яку обіймала позивачка, підлягала скороченню.
Суди попередніх інстанцій, дослідивши рішення Львівської обласної ради від 08.12.2015 № 14 "Про затвердження структури та чисельності виконавчого апарату Львівської обласної ради"; розпорядження голови Львівської обласної ради від 17.12.2015 №590-к "Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2015 рік"; розпорядження голови Львівської обласної ради від 11.01.2016 № 36-к "Про попередження працівників виконавчого апарату Львівської обласної ради про можливе вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та зміною в організації праці"; розпорядження голови Львівської обласної ради від 24.03.2016 № 239-к "Про штатний розпис виконавчого апарату Львівської обласної ради на 2016 рік", дійшли до переконання про те, що у відповідача відбулося скорочення чисельності виконавчого апарату та зміни в організації праці.
Суд погоджується з даними висновками судів та зауважує, що вказаний факт щодо скорочення чисельності штату також не заперечується ані позивачем, ані відповідачем.
Стосовно доводів скаржниці щодо порушення процедури вивільнення в частині пропозиції вакантних посад, то погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем виконано обов`язок, визначений частиною 3 статті 49-2 КЗпП України.
Зокрема, як вбачається з матеріалів справи та встановлених судами обставин, позивачці було здійснено неодноразові пропозиції посад, які були вакантними в період дії попередження про можливе вивільнення.
Так, пунктом другим розпорядження голови Львівської обласної ради від 05.12.2016 №646-к позивачці було запропоновано посаду радника відділу взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_2 та посаду заступника начальника відділу господарського забезпечення, вакантні на цей момент.
Позивачка ознайомлена із вказаним розпорядженням, що підтверджується її підписом на зворотній стороні розпорядження. Проте, позивачка не надала своєї згоди на переведення на вказані посади.
У зв`язку із звільненням працівника відповідача, згідно з розпорядженням голови Львівської обласної ради від 16.12.2016 № 666-к "Про ОСОБА_1 " позивачці запропоновано також посаду радника відділу з питань звернень громадян та надання допомоги учасникам АТО. Проте, ознайомившись із вказаним розпорядженням позивачка також не надала згоди на переведення на зазначену посаду, що підтверджується актом про відмову від підпису від 16.12.2016.
Відтак, Суд не вбачає порушення відповідачем частини 3 статті 49-2 КЗпП України в частині пропозиції позивачці усіх вакантних посад, наявних у Львівській обласній раді протягом дії попередження про вивільнення.
Щодо доводів скаржниці про необхідність зупинки проведення конкурсу на посаду заступника начальника відділу господарського забезпечення, пропозицію на яку вона отримала, то Суд зазначає, що законодавчими приписами не передбачений вказаний обов`язок відповідача. 
Крім того, Суд наголошує, що позивачка, як слідує з її доводів, будучи дійсно зацікавленою в обійманні посади заступника начальника відділу господарського забезпечення та, водночас, обізнаною із розпорядженням відповідача про оголошення конкурсу на зазначену посаду, яке хронологічно передувало розпорядженню про пропозицію вказаної посади, не вчинила жодних першочерговий дій у наданні згоди на зайняття цієї посади до моменту оголошення переможця конкурсу.
Тому Суд вважає правомірними висновки судів попередніх інстанцій що чинне законодавство встановлює обов`язок для роботодавця здійснити пропозицію працівникові усіх посад, вакантних на час такої пропозиції. Проте, для роботодавця не встановлено обов`язку будь-яким чином утримувати вакантною запропоновану посаду, поки працівник приймає рішення щодо надання згоди чи відмови на її зайняття.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано вимоги чинного трудового законодавства, якими регламентується процедура вивільнення працівників, та вжито всіх можливих заходів щодо працевлаштування позивача.
За наведених обставин, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивача звільнено з посади радника відділу з питань екології та природокористування управління природних ресурсів та адміністративно - територіального устрою з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України.
Зважаючи на правомірність звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, безпідставними є її позовні вимоги до Львівської обласної ради про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Таким чином, підсумовуючи наведене, колегія суддів касаційної інстанції вважає зазначені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_1 безпідставними та правомірно спростованими судами першої та апеляційної інстанцій, а висновки судів - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 343, 349-356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,       

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року у справі № 813/1187/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич В.Е. Мацедонська   Н.В. Шевцова