ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7705/20 Справа № 216/4225/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/4225/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року, яке ухвалено  суддею  Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 червня 2020року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі – КПТМ«Криворіжтепломережа») про відшкодування майнової шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 03.02.2018 року, о 15.35 год., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ЗІЛ 130А СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі по кільцевому руху в районі 95 кварталу (пл. Горького), біля буд. 37 по проспекту Металургів в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку руху. Своїми діями ОСОБА_2 допустив порушення п.п.2.3 «б», 10.1 ПДР України. 
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2018 року провадження у справі №214/1103/18 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. У той же час, суд прийшов до висновку про доведеність порушення ОСОБА_2 вимог ПДР України, а відтак в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що власником автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є позивач. 
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ЗІЛ 130А СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта». 
Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д29/02/18 сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 249385,14 грн. 
За випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 18.07.2018 року, ПАТ НАСК «Оранта» сплатило на користь позивача кошти в розмірі 71300,20 грн. 
Таким чином, невідшкодована сума збитків складає 178084,94 грн. 
На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 працював в КПТМ «Криворіжтепломережа» на посаді водія. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди використовував автомобіль з метою виконання своїх осадових обов`язків, завдану шкоду повинно відшкодовувати КПТМ «Криворіжтепломережа», в розмірі, що не покривається страховим відшкодуванням, відповідно до ст. 1172 ЦК України. 
Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 178084,94 грн, а також судові витрати.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_1 суму коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 178084,94 гривень 94 копійки та судовий збір за подання позову в сумі 1780 гривень 85 копійок.
В апеляційній скарзі відповідач КПТМ «Криворіжтепломережа» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно розрахунку вартості страхового відшкодування, страхова сума за договором страхування АК 1687374 від 08.02.2017 року становить 100 000,00 грн., а сума, що була фактично сплачена позивачу становить 71 300,20 грн., тобто на 28 699,80 грн. менше, ніж страхова сума за вказаним договором. Оскільки, особою, яка завдала шкоду, має бути відшкодована у випадку, якщо розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої шкоди, відповідач вважає, що розмір шкоди, яка не покривається страховим відшкодуванням становить 149 385,14 грн., а не 178 084 грн., як заявлено позивачем.
Також, відповідач зазначає, що страховиком зменшено позивачу розмір страхового відшкодування на 50% у зв`язку із наявністю обопільної вини кожного з учасників ДТП, а тому, при визначенні розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції повинен був урахувати вину обох водіїв. При цьому, відповідач наголошує й на тому, що навіть якщо розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в рамках протоколу про адміністративне правопорушення та лише стосовно особи, відносно якої його складено, то під час розгляду цивільної справи про відшкодування майнової шкоди суд не обмежений у можливості надавати свою оцінку будь-яким обставинам та доказам, що мають значення для розгляду такої справи, що свідчить про безпідставне відхилення судом першої інстанції доводів представника КПТМ «Криворіжтепломережа» про наявність обопільної вини в діях обох учасників ДТП.
Порушення судом норм процесуального права, на думку відповідача, полягає в тому, що, закриваючи підготовче провадження у справі та призначаючи справу до розгляду по суті, суд першої інстанції не врахував завдання підготовчого провадження, та не взяв до уваги, що після витребування доказів у справі суд має відкласти підготовче судове засідання, а не закривати підготовче провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази  надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи,  позивач  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лозицький  О.П., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.02.2018 року о 15.35 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ЗІЛ 130А СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі по кільцевому руху в районі 95 кварталу пл. Горького, біля буд. 37 по проспекту Металургів в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку руху. Своїми діями ОСОБА_2 допустив порушення п.п.2.3 «б», 10.1 ПДР України. 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що власником автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .
Власником автомобіля марки ЗІЛ 130А СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є КПТМ «Криворіжтепломережа».
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року (а.с. 8) встановлено, що водій автомобіля марки ЗІЛ 130А СПГ, р/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 , під час здійснення руху по колу на пл. Горького (95 квартал) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, дійсно змінював смугу руху з середньої на крайню ліву, в якій рухався в той момент водій автомобіля марки Volkswagen Passat, р/н НОМЕР_2 , увімкнувши покажчик повороту. Однак, з огляду на те, що в безпечності маневру він не переконався, не врахував швидкість транспортного засобу, що рухався обабіч від нього позаду, дистанцію між ними, габарити його транспортного засобу, дорожнє покриття, специфіку колового руху, в результаті чого спровокував виникнення аварійної ситуації на дорозі. Факт перестроювання ОСОБА_2 під час колового руху підтверджується характером отриманих транспортними засобами механічних пошкоджень, місцем їх зіткнення, слідовою інформацією на дорожньому покритті, у зв`язку з чим спростовує доводи водія щодо не змінювання ним напрямку руху в той момент. За даних обставин суд прийшов до висновку про доведеність порушення ним вимог п.п.2.3 «б», 10.1 ПДР України, а відтак наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за ознаками: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП.
Постанова не оскаржена та набрала законної сили 25 травня 2018 року.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ЗІЛ 130А СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта» (а.с. 66).
Відповідно до платіжного доручення (а.с. 10) 18.07.2018 року ПАТ НАСК «Оранта» сплатило на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 71300,20 грн.
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д29/02/18 від 28.02.2018 року (а.с. 15-46) сума матеріальної шкоди, завданої з технічної точки зору власнику автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в цінах на дату 21.02.2018, з урахуванням величини втрати товарної вартості становить 249385,14 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 перебував з КПТМ «Криворіжтепломережа» у трудових відносинах та в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 03.02.2018, виконував свої трудові обов`язки, завдані збитки мають відшкодовуватися згідно зі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, власником джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. При цьому, суд дійшов висновку, що у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а тому стягнув з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь позивача різницю між фактично завданими збитками та розміром фактично виплаченого страхового відшкодування.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі – Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно зі статтею 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року (а.с. 8), яка не оскаржена та набрала законної сили 25 травня 2018 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП.
Зазначеною постановою встановлено, що 03.02.2018 року о 15.35 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ЗІЛ 130А СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі по кільцевому руху в районі 95 кварталу пл. Горького, біля буд. 37 по проспекту Металургів в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку руху. Своїми діями ОСОБА_2 допустив порушення п.п.2.3 «б», 10.1 ПДР України, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за ознаками: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_2 є особою винною у пошкодженні транспортного засобу позивача ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги щодо наявності спільної вини водіїв автомобіля марки ЗІЛ 130А СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та автомобіля марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , колегією суддів не приймаються, оскільки матеріали справи таких доказів не містять та відповідачем не заявлялося відповідне клопотання щодо встановлення ступеню вини кожного із водіїв у настанні дорожньо-транспортної пригоди, а суд за власною ініціативою збирати докази по справі не може.
Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з організацією в трудових відносинах і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, а тому не потребує додаткового доказування, власником автомобіля марки ЗІЛ 130А СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є КПТМ «Криворіжтепломережа», з яким водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах та на час дорожньо-транспортної пригоди виконував свої посадові обов`язки, що покладає на КПТМ «Криворіжтепломережа» обов`язок нести відповідальність за шкоду, завдану позивачеві ОСОБА_1 внаслідок пошкодження належного йому автомобіля пошкодження Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д29/02/18 від 28.02.2018 року (а.с. 15-46) сума матеріальної шкоди, завданої з технічної точки зору власнику автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в цінах на дату 21.02.2018 року, з урахуванням величини втрати товарної вартості, становить 249385,14 грн., й цей висновок відповідачем КПТМ «Криворіжтепломережа» не спростовано, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що позивач ОСОБА_1 належними та допустимим доказами довів заподіяння йому матеріальної шкоди у розмірі 249385,14 грн., яка має бути йому відшкодована у повному обсязі.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
 Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Згідно полісу №УБ 116047 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля ЗІЛ 130А СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 гривень, а франшиза 510,00 грн. (а.с. 66), тобто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 149 895,14 грн. (249 385,14 грн. – (100 000,00 грн.-510,00 грн.)), і доводи апеляційної скарги в цій частині є прийнятними.
При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, а не сумою, яку фактично виплачено страховиком потерпілій особі, які помилково вважав суд першої інстанції.
Посилання позивача ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу на те, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не оскаржувало розрахунку вартості страхового відшкодування колегією судді відхиляються, оскільки правом на оскарження рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, тобто ОСОБА_1 теж наділений право на оскарження такого рішення, однак своїм правом не скористався, фактично погодившись із зменшенням розміру страхового відшкодування, що не може бути підставою для покладення на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, сплачувати збитки у розмірі, який покривається лімітом страхового відшкодування, адже це суперечить меті обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та принципам справедливості і добросовісності.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача  КПТМ «Криворіжтепломережа»  на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, у розмірі 1 495, 91 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог (1 780,85 грн. х 84%), а з позивача ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 427,40 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (2 671,50 грн. х 16%).
Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За таких обставин, колегія суддів покладає на КПТМ «Криворіжтепломережа», як сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю на користь ОСОБА_4 , що ставить 1 068,51 грн., звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» - задовольнити частково.
Рішення   Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року- скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про відшкодування майнової шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 149 895 (сто сорок дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок.
Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 1 068 (одна тисяча шістдесят вісім) гривень 51 (п`ятдесят одна) копійка.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: