ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 810/615/16
адміністративне провадження № К/9901/26761/18

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф., 

розглянув в попередньому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 (суддя - Виноградова О.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 (головуючий суддя -                      Мамчур Я.С., судді: Желтобрюх І.Л., Шостак О.О.) у справі № 810/615/16.

встановив:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -                                      ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Вишгородська ОДПІ), в якому просив визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення від 11.02.2016 № 0001971701, вимогу про сплату боргу від 11.02.2016  № 0001951701 та рішення про застосування штрафних санкцій від  11.02.2016 № 0001961701.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016, позов задоволено. 

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову, Вишгородська ОДПІ оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

В обґрунтування своїх вимог Вишгородська ОДПІ посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм пункту 138.1 статті 138, пункту 139.1 статті 139 пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України та зазначає, що результати проведеної перевірки  свідчать про зниження загальної суми чистого оподатковуваного доходу.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу  ФОП ОСОБА_1 зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволення позову постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, Вишгородською ОДПІ проведено документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог достовірності, правильності та повноти нарахування, своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 26.01.2016 №42/17-3/ НОМЕР_1 , в якому відображено висновки про порушення позивачем:

пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України в результаті заниження чистого (оподатковуваного) доходу в сумі 1019762,52 грн., та з якого не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 172110,98 грн.;

підпункту 1.2 пункту 2 статті 6, пункту 2 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8, абзацу "3" пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті заниження чистого (оподатковуваного) доходу в сумі 1019762,52 грн., внаслідок чого підприємством занижено єдиний соціальний внесок у сумі 79034,80 грн. 

11.02.2016 на підставі висновків названого акту відповідачем прийнято:

податкове повідомлення-рішення № 0001971701, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 215138,73 грн., з яких: 172110,98 грн. за основним платежем, 43027,75 грн. - за штрафними санкціями;

вимогу про сплату боргу № Ф-0001951701 на суму 79034,80 грн.;

рішення про застосування штрафних санкцій про донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 0001961701 на суму 3951,74 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктами 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.; до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до вимог абзацу «в» підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Згідно з вимогами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України  витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності; витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов`язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу (підпункти 139.1.1, 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідач в обґрунтування висновків перевірки вказує на те, що позивачем при включені до складу валових витрат у 2014 році, на загальну суму 5950593,65 грн., їх було завищено на 1019762,52 грн., оскільки названа сума складається з нарахованих добових найманим працівникам згідно авансових звітів, яка, на думку відповідача, станом на 31.12.2014 рахувалася як борг, у сумі 876425,32 грн. та вартості придбаних запасних частин для транспортних засобів і послуги по їх ремонту на загальну суму 143337,20 грн. 

Як встановлено судами, у 2014 році позивачем було нараховано найманим працівникам добові, зокрема, на суму 876425,32 грн. На підтвердження зазначеного, позивачем надано видаткові касові ордери, прибуткові касові ордери, касові книги, видаткові накладні.

Крім того, у 2014 році позивачем включено до складу валових витрат вартість придбаних запасних частин для транспортних засобів і вартість послуг по їх ремонту у сумі 143337,20 грн. Так, позивачем було укладено ряд договорів щодо купівлі запасних частин та надання послуг з сервісного обслуговування транспортних засобів. Поставлені запчастини до транспортних засобів використовувалися позивачем для встановлення на вантажний автомобільний транспорт, який перебуває у його власності, що підтверджується актами списання запасних частин (товарів).

На підтвердження реальності цих договорів позивачем надано копії договорів, банківську виписку, яка завірена печаткою ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

Також, з метою підтвердження використання власного вантажного автомобільного транспорту в своїй господарській діяльності позивачем надано: копії договорів, заявок, наказів про відрядження, міжнародних товарно-транспортних накладних, подорожніх листів, рахунків на оплату, актів про надання послуг та банківських виписок.

Зазначені вище документи підписані та скріплені печатками сторін, мають всі реквізити відповідно до вимог чинного законодавства. Названі договори в судовому порядку не оскаржувались, недійсними (фіктивними) не визнавалися, їх зміст не суперечить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що позивачем правомірно та на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів включено до складу валових витрат витрати з нарахованих добових найманим працівникам згідно авансових звітів та отримання послуг і придбання автомобільних запчастин, що свідчить про те, що правочини укладені з метою настання реальних наслідків та збільшення обсягів прибутку.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 11.02.2016 № 0001971701 є  протиправним, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

В силу положень пункту 3 частини одинадцятої статті 25 зазначеного Закону за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи, що доводи відповідача про неправомірне включення до складу валових витрат у розмірі 1019762,52 грн. не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відсутні підстави для висновку про заниження позивачем у зв`язку з цим єдиного внеску, що підлягає сплаті ФОП ОСОБА_1 в сумі 3951,74 грн. згідно рішення від 11.02.2016 №0001961701 та формування вимоги від 11.02.2016 № Ф-0001951701 на суму 79034,80 грн.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.

Постанову  Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 у справі                             № 810/615/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова