П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1643/20	

 	Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.                                                   Дата і місце ухвалення: 14.07.2020р., м. Миколаїв                         	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів            –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання діяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00  грн., -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 04.10.2017 року по 20.02.2019 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року по 01.02.2018 року з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних;
- зобов`язати Донецький прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у кількості 42 днів за 2017, 2018, 2019 роки з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних;
- стягнути з Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.
- стягнути з Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 6000,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу.
Позов обґрунтовано тим, що станом на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки як учасника бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 04.10.2017 року по 20.02.2019 року.
Зобов`язано Донецький прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік,  виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року по 28.02.2018 року.
Зобов`язано Донецький прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року по 28.02.2018 року.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині, Донецький прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 14.07.2020р. в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийняти по справі нове рішення , яким відмовити в задоволені позовних вимог в цій частині.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо підтвердження розміру витрат на правову допомогу, вказує що вказані витрати не є співмірними із складністю цієї справи наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а також те, що їх стягнення з Держави в особі відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 04.10.2017 року по 20.02.2019 року проходив військову службу у Збройних Силах України в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Статус “учасника бойових дій” позивача підтверджений посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 05.03.2018 року.
Під час проходження позивачем військової служби відповідачем не здійснювалось індексація його грошового забезпечення. Також, на момент звільнення з військової служби позивач не отримав грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
У зв`язку з вказаним, представник позивача 26.03.2020 року звернувся до відповідача з адвокатським запитом про здійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.
Листом від 06.04.2020 року № 3257 відповідач надав відповідь на адвокатський запит представника позивача, в якому вказав, що індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 20.02.2019 року позивачу нарахована та виплачена у повному обсязі. Щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 04.10.2017 року по 28.02.2018 року відповідач зазначив, що кошторисні призначення за 2017 та 2018 роки не передбачали здійснення видатків на виплату індексації грошових доходів військовослужбовців. У зв`язку з чим виплата та нарахування індексації грошового забезпечення за вказаний період позивачу не здійснено. 
Також, вказаною відповіддю відповідач підтвердив, що нарахування та виплата позивачу компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій здійснені не були.
У зв`язку з такою бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу виходив з того, що заявлена до відшкодування у розмірі 6000,00 грн. є надмірною, проте з урахуванням принципу справедливості та обсягу опрацьованого матеріалу, враховуючи наявності доказів сплати коштів на рахунок адвоката, необхідно присудити на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ст.ст. 132, 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
До таких витрат належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 вказаного Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу положень ст.134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При цьому, у ч.5 ст.134 КАС України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що при зверненні з позовом до суду ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. надаючи копії таких документів: договору про надання професійної (правової) допомоги від 26.03.2020 року №5/2020; Тарифів на надання послуг адвокатом, Акту приймання-передачі наданих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги №5/2020 від 26.03.2020 року; копію меморіального ордеру від 26.03.2020 року про оплату авансу адвокату у розмірі 3000,00 грн.
Відтак, дана справа є справою незначної складності, судовий збір за подання якої складає 840,80 грн., відповідно до меморіального ордеру від 26.03.2020 року наданого до матеріалів справи позивачем було перераховано на рахунок адвоката 3000,00 грн., що згідно акту приймання-передачі наданих послуг є авансом за надані адвокатські послуги.
Дослідивши наданні позивачем докази понесення ним витрат на правничу допомогу колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про доведення матеріалами справи співмірності понесених витрат в розмірі 3000,00 грн. за критеріями, визначеними у ч.5 ст.134 КАС України.
Крім того, суд першої інстанції оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, а також враховуючи ціну позову, яка значно менша ніж розмір заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також виконані по суті послуг, дійшов обґрунтованого висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 6000,00 грн. є надмірною та підлягає зменшенню.
Таким чином, з урахуванням принципу справедливості та обсягу опрацьованого матеріалу, враховуючи наявність доказів сплати коштів на рахунок адвоката, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, з чим погоджується колегія суддів.
На підставі викладеного, з урахуванням наданих відповідачем доказів, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 14 липня 2020 року немає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності (п.6 ч.6 ст.12 КАС України) та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
                                                                 Повний текст судового рішення виготовлений 13 жовтня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                           І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                      А.І. Бітов

                                                                                                                               О.В. Лук`янчук