Справа № 127/20455/20
Провадження № 22-ц/801/2211/2020
Категорія: 16
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року	Справа № 127/20455/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року про передачу справи за підсудністю до іншого суду, постановлену суддею Воробйовим В.В., повна ухвала складена 06 листопада 2020 року, в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконними, скасування наказів та рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,
встановив:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконними, скасування наказів та рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року вказану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Тульчинського районного суду Вінницької області. 
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Скарга мотивована тим, що з аналогічним позовом він звертався до Тульчинського районного суду Вінницької області, який передав справу за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області і апеляційний суд при перегляді цієї справи не ставив питання щодо підсудності справи; підстави для застосування положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності відсутні, оскільки предметом спору є не земельні ділянки, а протиправність дій відповідача та усунення перешкод щодо затвердження проекту землеустрою; суд першочергово розглянув клопотання про передачу справи за підсудністю, яке не оформлене належним чином; безпідставним є посилання в клопотанні заявників на постанову ВССУ щодо розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013, оскільки мають застосовуватися виключно вказівки та постанови ВП ВС.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області просить повністю відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Від інших учасників відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказані норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просив визнати незаконними і скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність та надання у власність земельних ділянок, а також скасувати рішення Тульчинської РДА Вінницької області про реєстрацію права власності на земельні ділянки.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.10.2020 відкрито провадження у даній справі та залучено до участі у справі третіх осіб:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
30.10.2020 від третіх осіб надійшло клопотання про передачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справи для розгляду за місцем знаходження нерухомого майна – до Тульчинського районного суду Вінницької області. 
Клопотання мотивоване тим, що предметом судового спору є накази Держгеокадастру та рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки. Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, відносяться до виключної підсудності, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна. Оскільки спірні земельні ділянки знаходяться на території Тульчинського району, то розгляд справи має проводитися судом за місцезнаходженням нерухомого майна.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року клопотання представника третіх осіб про передачу за підсудністю цивільної справи задоволено. Дану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Тульчинського районного суду Вінницької області.
Передаючи справу за підсудністю на розгляд іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є похідними від вимог із приводу нерухомого майна, зокрема спірних земельних ділянок, розташованих на території Тульчинського району, тому позивачем не було дотримано вимог ЦПК України при подачі позову щодо визначення підсудності вказаної цивільної справи.
За загальним правилом, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч.2 ст.27 ЦПК України).
Разом з тим, ч. 1 ст. 30 ЦПК України встановлено, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
У п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 зазначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо. 
Отже, за наявності в позові вимог, що виникли з приводу нерухомого майна, визначальним для визначення підсудності справи на час розгляду цього питання були положення ч. 1 ст. 30 (виключна підсудність) ЦПК України, за якими позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності, оскільки предметом спору є не земельні ділянки, а протиправність дій відповідача та усунення перешкод щодо затвердження проекту землеустрою, однак, такі твердження апелянта є помилковими, оскільки виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18).
Судом встановлено, що предметом позову є як визнання незаконними і скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельних ділянок, так і скасування рішення Тульчинської РДА Вінницької області про реєстрацію права власності на земельні ділянки.
Земельні ділянки розташовані на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області.
Отже, матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити рішення, зводиться до оспорювання права власності на земельні ділянки.
Уданій справі спір виник з приводу нерухомого майна, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Тульчинського районного суду Вінницької області. 
Безпідставними є посилання апелянта на те, що з аналогічним позовом він звертався до Тульчинського районного суду Вінницької області, який передав справу за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області, оскільки, по-перше, різним є предмет позову, по-друге, судові рішенні в згаданій справі не мають преюдиційної сили для даної справи. 
Вказуючи про те, що клопотання третіх осіб про передачу справи до іншого суду не оформлене належним чином, ОСОБА_1 при цьому не зазначає в чому полягає невідповідність поданого клопотання вимогам ЦПК України.
Та обставина, що суд першої передав справу на розгляд іншого суду після відкриття провадження у справі не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ЦПК України не містить заборони щодо передачі справи на розгляд до іншого суду після відкриття провадження у справі.
ОСОБА_1 зазнає, що вищезгадана постанова Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 не може бути застосована, оскільки суд повинен брати до уваги лише постанови Великої Палати Верховного Суду, однак, така позиція апелянта є хибною, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує викладені в постановах Верховного Суду висновки щодо застосування відповідних норм права (ч. 4 ст. 263 ЦПК України), а постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду мають лише рекомендаційний характер і є узагальненням судової практики із застосування певних норм законодавства.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не свідчать про незаконність постановленої ухвали.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук