ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
20 жовтня 2020 року
м. Харків
справа №639/3678/20
провадження №22-ц/818/4249/20
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:
скаржник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа -  державний виконавець Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк Кристина Артурівна,
стягувач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк Кристини Артурівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року, постановлене під головуванням судді Труханович В.В., в залі суду в місті Харкові, (повний текст судового рішення складено 06 липня 2020 року), -
в с т а н о в и в :
У червня 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк Кристини Артурівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 .
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк К.А., заінтересована особа: ОСОБА_2 – відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою скаргу задовольнити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на очевидну неправомірність дій державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк К.А. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України від 27.05.2020 року, винесеної в рамках виконавчого провадження № 42199665 та незаконність вказаної постанови. Зазначає, що державний виконавець передчасно, за відсутності належних доказів стверджує про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, яке відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Вказує, що державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України з розрахунку заборгованості зі сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а не за чотири, як передбачено ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», що є грубим порушенням даного закону. Крім того зазначає, що зміни у законі не мають зворотної дії у часі та застосування до боржника відповідальності, передбаченої чинною з 06.02.2018 року редакцією частину 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» можуть застосовуватись якщо вказана заборгованість виникла після 06.02.2018 року.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що скарга є безпідставною та необґрунтованою, право боржника не було порушено, а оскаржені дії державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Форсюк К.А. відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Судом встановлено, що у провадженні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавчий лист № 2-9881, виданий 18.11.2002 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30.10.2002 року до досягнення дитиною повноліття.
Постановою державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Форсюк К.А. від 21 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження № 42199665 з примусового виконання виконавчого листа № 2-9881, виданий 18.11.2002 року.
27 травня 2020 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Форсюк К.А. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Як на підставу вимог скарги ОСОБА_1 посилався на те, що винесення постанови про тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі є передчасною. Оскільки 28.10.2009 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі № 2-3394/2009 ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того зазначає, що ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2017 року по справі № 642/5326/17 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Холодногірського районного у м. Харкові ВДРАЦС ГТУЮ в Харківській області про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, розгляд якої було призначено на 07 липня 2020 року. Вважає, що у разі задоволення його позовних вимог про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, будуть наявні підстави для перегляду рішення суду про скасування аліментів у зв`язку з нововиявленими обставинами. Крім того звертає увагу на те, що вищевказана постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі є невмотивованою та її винесено без урахування всіх обставин справи, оскільки державним виконавцем не враховано, що в провадженні Ленінського районного суду м.Харкова знаходиться справа про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Також вищевказана постанова винесена з порушенням ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» а отже підлягає скасуванню.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
06 лютого 2018 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі ЗУ «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Відповідно до п. 7.5.10 Інструкції про проведення виконавчих дії та ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Згідно частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (в редакції, що діяла до 28.08.2018 року - за шість місяців), державний виконавець, крім іншого виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Судовим розглядом встановлено, що на час винесення постанови від 27.05.2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України заборгованість зі сплати ОСОБА_1 аліментів, за період з 01.11.2006 року по 27.05.2020 року становить 155 472, 07 грн. сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів більш ніж за шість місяців, тому судова колегія вважає, що державний виконавець мав підстави для застосування ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Посилання скаржника на те, що зміни у законі не мають зворотної дії у часі та застосування до боржника відповідальності, передбаченої чинною з 06.02.2018 року редакцією частину 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», (в редакції з 28.08.2018 року) можливе тільки у випадку, коли така заборгованість (сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці) виникла після набуття чинності законом, який передбачає відповідальність, тобто після 06.02.2018 року, а не раніше колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі.
Також колегією суддів не приймається до уваги посилання апелянта на те, що державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України з розрахунку заборгованості зі сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а не за чотири, як передбачено ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», що є грубим порушенням даного закону, оскільки за змістом частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для застосування обмежень є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. 
Матеріали справи свідчать, що на даний час рішення Жовтневого районного суду м. Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30.10.2002 року до досягнення дитиною повноліття за яким здійснюється виконання виконавчого листа в рамках виконавчого провадження № 42199665 – не скасовано.
У ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.11.2006 року по 27.05.2020 року у розмірі 155 472, 07 грн., що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.
Розмір заборгованості скаржником не спростований, в судовому порядку у відповідності до вимог ч. 3 ст. 195 СК України не оскаржений. Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.
Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.
Оскільки вказана заборгованість скаржником не погашена, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                         О.В. Маміна

Судді:                                                                               Н.П. Пилипчук

                                                                      О.Ю. Тичкова
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.