ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/964/20 пров. № А/857/7102/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді                                                  Кушнерика М.П.
суддів                                                                       Курильця А.Р., Мікули О.І.
за участю секретаря судового засідання                      Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року, прийняте суддею Грень Н.М. в м.Львові, о 16 годині 34 хвилині, повний текст складено 18 травня 2020 року,  у справі № 380/964/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

                                                    В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у якому, просить: визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсії № 6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 8/237/Б-20/11.03-06 від 02.01.2020 про відмову у перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 889 - VIII “Про державну службу”; зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати весь період роботи з 08.12.1986 по 06.05.2010 до стажу державної служби, здійснити призначення, перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії і виплати пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 12 Розділу XI Закону України “Про державну службу” № 889- VIII від 10.12.2015, Закону України №3723 “Про державну службу”, відповідно до наданої довідки №609-05.0-31 від 19.12.2019 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що 21.12.2019 звернулась до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області та просила перевести її на пенсію за нормами Закону №3723, та здійснити призначення, перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії та виплачувати пенсію державного службовця за віком відповідно до наданих довідок 609-05.0-31 та 610-05.0-31 від 19.12.2019. Однак, 02.01.2012 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило в призначенні та перерахунку пенсії. Позивач вважає вказану відмову протиправною, такою, що не відповідає вимогам норм чинного законодавства, а також така відмова перешкоджає її реалізації права на пенсію, у зв`язку з чим позивач звернулась із позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсії № 6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №8/237/Б-20/11.03-06 від 02.01.2020 про відмову у перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 889 - VIII “Про державну службу”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити призначення, перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії і виплати пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 12 Розділу XI Закону України “Про державну службу” № 889- VIII від 10.12.2015, Закону України №3723 “Про державну службу”, відповідно до наданої довідки №609-05.0-31 від 19.12.2019  та довідки №202-5.0-31 від 26.02.2020 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
В задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати весь період роботи з 08.12.1986 по 06.05.2010 до стажу державної служби відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФ України у Львівській області з 07.05.2010, яка первинно обчислена за нормами Закону України “Про державну службу” № 3723-ХІІ від 16.12.1993. Оскільки, розмір пенсії обчислений згідно норм Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV від 09.07.2003 був більший, то з 01.03.2019 позивачку переведено на пенсію за віком  за нормами Закону 1058-ІV. Відповідач вважає, що позивачці вже призначалася пенсія за віком відповідно до ст. 37 Закону України “Про державну службу” № 3723-ХІІ від 16.12.1993, а згодом її переведено на інший вид пенсійного забезпечення, а тому ОСОБА_1 не може бути повторно призначено пенсію за Законом України “Про державну службу”. Також, зазначає, що позивач звернулась до органу пенсійного фонду без дотримання вимог Порядку №22-1, подавши заяву довільної форми, а тому відповідачем не приймалось рішення щодо відмови у перерахунку пенсії. Звертає увагу на те, що Законом №889 не передбачено проведення перерахунків раніше призначених державним службовцям пенсій. Крім цього, апелянт вказує що в оскарженому рішенні не вказано дати, з якої слід призначити пенсію. Не погоджується апелянт також з висновками суду першої інстанції щодо зарахування періоду служби позивача в податкових органах до стажу державної служби.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обгрунтованим, а вимоги апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка просить задоволити апеляційну скаргу, позивачку, яка просить залишити без змін рішення суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному правлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 07.05.2010, яку первинно було обчислено за нормами Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ “Про державну службу” (далі Закон 3723).
Оскільки, розмір пенсії обчислений згідно із норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 виходив більший, тому з 01.03.2019 в автоматичному режимі, позивача за матеріалами пенсійної справи переведено на пенсію за віком за нормами Закону № 1058.
21.12.2019 позивач звернулась до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області та просила перевести її на попередню пенсію за нормами Закону №3723, та здійснити призначення, перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії та виплачувати пенсію державного службовця за віком відповідно до наданих довідок 609-05.0-31 та 610-05.0-31 від 19.12.2019.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.01.2012 за №8/237/Б-20/11.03-06 позивачу відмовлено в призначенні та перерахунку пенсії з тих підстав, що згідно з п. 8 Постанови № 124 передбачено, що особи, пенсію яким відповідно до абзацу другого цього пункту переведено на пенсію на умовах Закону № 1058, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду України для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законодавчих актів, передбачених абзацом другим цього пункту, з установленням розміру пенсії/щомісячного довічного грошового утримання, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому надійшла відповідна заява. Тобто, позивача можна перевести на пенсію яку їй було призначено згідно із нормами ст. 37 Закону № 3723, однак лише в тому розмірі, який вона отримувала до 01.03.2019 та на підставі відповідної заяви. Отже, законодавець чітко визначив порядок та підстави, які необхідні для переведення на попередній вид пенсії. Однак, позивачка всупереч вимог п. 8 Постанови № 124, звернулась із зверненням від 21.12.2019 щодо переведення на пенсію згідно із нормами Закону № 3723 та при цьому просила врахувати нові довідки про складові заробітної плати від 19.12.2019 № 610-05.0-31 та № 609-05.0-31.
Вважаючи вказану відмову відповідача щодо переведення на пенсію за нормами Закону №3723 протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає частково правильним висновок суду першої інстанції про протиправність оскарженої відмови відповідача, зважаючи на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 10 років стажу державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку, та перебування на час досягнення пенсійного віку на посаді державної служби, наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІV. При цьому, зазначений вік визначається ст. 26 Закону № 1058-ІV. 
01.05.2016 року набув чинності Закон № 889-VІІІ, згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. 
Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
При цьому, законом визначено певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, зокрема, наступні. 
Відповідно до п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, наведеними нормами Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Водночас, для осіб, які станом на 01.05.2016 року займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік  і страховий стаж. 
Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто після 01.05.2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у рішенні Верховного Суду від 04.04. 2018 року у зразковій справі № 822/524/18 та у постанові від 10.07.2018 року у справі № 591/6970/16-а.
Згідно з записами в трудовій книжці у період з 02.07.1990 по 06.05.2010 позивач працювала в органах державної податкової інспекції. Згідно з наказом №8-«0» від 03.02.1997 позивачеві присвоєно звання «інспектор податкової служби 1 рангу», наказом № 47-«0» - спеціальне звання « радник податкової служби III рангу». 
Так, згідно з п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Статтею 25 Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року № 3723-XII встановлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03 травня 1994 року, чинний до 01 травня 2016 року, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової; час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Статтею 15 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04 грудня 1990 року № 509-XII, чинний на час роботи позивача в органах державної податкової служби, встановлено, що службовою особою державної податкової інспекції може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Службовим особам державних податкових інспекцій присвоюються спеціальні звання.
Зазначеною статтею також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Статтею 6 зазначеного Закону встановлено, що видатки на утримання державних податкових інспекцій визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, займали посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержували заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебували на державній службі та є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 03 липня 2018 року у справі № 586/965/16-а та від 13 грудня 2018 року у справі №539/1855/17.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період проходження позивачем служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби.
Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року досягла необхідного віку, має необхідний страховий стаж роботи та має не менш як 20 років державної служби, вона набула права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що, як зазначено вище, у 2010 році ОСОБА_1 було призначено пенсію за Законом №3723, а згодом переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.
Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами.
Отже, відповідно до змісту наведених норм, довічна пенсія призначається особі один раз, а у випадку, коли пенсіонер виявив бажання отримувати інший вид пенсії, на який він також має право за законом, пенсія повторно не призначається, а територіальний орган Пенсійного фонду України за заявою пенсіонера з доданими до неї необхідними документами переводить його на інший вид пенсії.
Враховуючи положення наведених вище правових норм в контексті спірних правовідносин та встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця, чим порушив норми матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи.
Водночас, на думку колегії суддів, встановивши факт порушення відповідачем права позивача на отримання спірної пенсії, для належного та повного захисту її прав слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на попередню пенсію, згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
Щодо дати переведення на попередню пенсію, то відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124, особи, пенсію яким відповідно до абзацу другого цього пункту переведено на пенсію на умовах Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду України для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законодавчих актів, передбачених абзацом другим цього пункту, з установленням розміру пенсії/щомісячного довічного грошового утримання, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому надійшла відповідна заява.
Враховуючи те, що позивач звернулася із заявою про переведення на пенсію згідно Закону №3723, 21.12.2019 року, відтак таке переведення слід здійснити з 01.01.2020 року.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати весь період роботи з 08.12.1986 по 06.05.2010 до стажу державної служби та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням довідок №609-05.0-31 від 19.12.2019 та №202-5.0-31 від 26.02.2020 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, то на переконання колегії суддів, такі позовні вимоги є передчасними та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню, оскільки суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. При цьому, Кодекс адміністративного судочинства України не встановлює можливості захисту порушених прав та інтересів осіб на майбутнє, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та про зобов`язання відповідача вчинити чи утриматись від вчинення певних дій на майбутнє.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги можуть бути предметом спору після вирішення питання щодо переведення ОСОБА_1 на попередню пенсію, згідно згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. 
Стосовно доводів відповідача про те, що заява про переведення на пенсію за нормами Закону №3723 подана в довільній формі, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 1.8 Порядку №22-1 визначено, що особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.
Відповідно до п.1.7 Порядку №22-1, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Пунктом 4.1 Порядку №22-1 передбачено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивач не звертався із заявою встановленої форми та змісту для проведення перерахунку пенсії.
Разом з тим, з матеріалів справи видно, що позивач зверталась до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області та просила перевести її на пенсію за нормами Закону №3723, та здійснити призначення, перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії та виплачувати пенсію державного службовця за віком відповідно до наданих довідок 609-05.0-31 та 610-05.0-31 від 19.12.2019, що очевидно дає змогу оцінити намір заявника.
Відмовивши позивачу в розгляді заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення його прав та інтересів, як пенсіонера.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 27.11.2019 (адміністративне провадження №К/9901/16284/18).
Таким чином, колегія суддів вважає доводи позивача в цій частині підставними, та такими що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

                                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – задоволити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі № 380/964/20 – скасувати та прийняти постанову, якою позов задоволити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсії № 6 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №8/237/Б-20/11.03-06 від 02.01.2020 про відмову у перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 889 - VIII “Про державну службу”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на попередню пенсію, згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, з 01.01.2020 року та здійснити виплату пенсії, з врахуванням виплачених сум.
В решті вимог – відмовити. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 13.10.20