Справа № 345/5437/19 
Провадження № 22-ц/4808/843/20 
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Василишин Л.В., Максюти І.О.,
за участю секретаря        Петріва Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене суддею Кардаш О.І. 26 травня 2020 року в м. Калуш у справі за позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Комфорт-Дім», до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири,
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ТзОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири. Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_1 – сусідкою позивача, якій на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 у вищевказаному будинку.
29.10.2019 року у будинку, в якому проживають сторони по справі, мала місце аварія в системі центрального опалення, внаслідок чого квартира АДРЕСА_3 , яка належить позивачу, була залита водою. З даного приводу вона зверталася до будинкоуправителя - ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім».
Відповідно до Акту про залиття, аварію, що трапилась в системі центрального опалення, гарячого водопостачання від 31.10.2019 року причиною залиття встановлено: у квартирі АДРЕСА_4 тріснула металопластикова підводка до батареї через несанкціоноване втручання мешканців квартири АДРЕСА_2 у роботу системи (заміна радіаторів). Комісія рекомендувала провести ремонт стояка центрального опалення і не втручатись самовільно у робочу систему.
В результаті залиття квартири позивачу завдана матеріальна шкода, а саме: витрати, пов`язані із необхідністю проведення ремонту та відновлення стану пошкодженого майна. Відповідно до висновку експерта завданий ОСОБА_2 майновий збиток становить 11039,00 грн., вартість експертного дослідження становить 2000,00 грн. Крім того, залиттям квартири відповідач завдала позивачу і моральної шкоди у вигляді перенесеного стресу, сильного душевного переживання та хвилювання.
Відповідач не бажає добровільно відшкодувати завдану шкоду, а тому позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на її користь 13039,00 грн., завданої матеріальної шкоди та 10000,00 грн. - моральної шкоди.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 26 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13039,00 грн. завданої матеріальної шкоди, 2000,00 грн. моральної шкоди та 7768,40 грн. понесених судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим.
Зазначає, що Акт про залиття від 31.10.2019 року, який являється єдиним доказом її вини, за формою та змістом не відповідає законодавчо встановленим вимогам, оскільки складений виключно представником ТОВ «Комфорт-Дім», тобто виконавцем послуг, а затверджений керівником ТОВ «Комфорт-Дім», що свідчить про те, що ТОВ «Комфорт-Дім» бажав зняти з себе відповідальність за неналежне обслуговування системи теплопостачання та перекласти її на ОСОБА_1 . Крім того даний Акт складено у відсутності позивача, відповідача та власника квартири АДРЕСА_4 , про що свідчить відсутність їх підписів на ньому, і у ньому відсутнє будь-яке посилання на те, що шкода заподіяна саме відповідачем. Незрозумілим є і те, на підставі яких досліджень було встановлено, що металопластикова підводка до батареї в квартирі АДРЕСА_4 , яка знаходиться на 5 поверсі, тріснула саме від того, що в квартирі АДРЕСА_2 , яка знаходиться на 3 поверсі, було проведено заміну радіаторів. Більше того, ТОВ «Комфорт-Дім» було замінено всі металопластикові підводки до батарей в квартирі АДРЕСА_4 , щоб у відповідача була відсутня можливість провести технічне дослідження та встановити що насправді стало причиною того, що підводка тріснула.
Вважає, що якби ТОВ «Комфорт-Дім» перед запуском системи теплопостачання попередило мешканців будинку про необхідність 29.10.2019 року бути вдома, то таких негативних наслідків не було б.
Що стосується пояснень ТОВ «Комфорт-Дім» про те, що відповідач не повідомляла їх про заміну радіаторів, то вважає, що такі спростовуються його Листом від 27.01.2020 року, в якому йдеться про те, що 11.07.2019 року ним було здійснено технічний огляд, промивку та гідравлічне випробування, адже після проведення даних робіт система теплопостачання відповідно до п. 3 Розділу VIII Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства житлово-комунального господарства України від 10.12.2008 року №620/378, повинна була бути заповнена водою під тиском. Якщо б 07.09.2019 року ОСОБА_1 спробувала відрізати батарею без спуску води із системи теплопостачання, то затопила б мешканців 2 поверху, однак такого не відбулось.
Також вказує і на те, що як на доказ розміру матеріального збитку позивач покликалась на Звіт про оцінку майнового збитку №5470, в якому у його вартість безпідставно включено ремонтні роботи на балконі, хімчистку та висушування речей.
Крім того, при розподілі судових витрат суд не врахував що витрати на правову допомогу не підтверджені повністю та не застосував принципу пропорційності.
Просить скасувати рішення Калуського міськрайонного суду від 26 травня 2020 року та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ТОВ «Управляюча компанія «Тепло-Дім» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно копії Свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1998 року №365 та копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.2008 року №695 ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5-8).
ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 за цією ж адресою, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №190121701 від 25.11.2019 року (а.с. 9).
Встановлено також, що згідно копії Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складеного 31.10.2019 року комісією в складі головного інженера виконавця послуг ТОВ УК «Комфорт-Дім» Слівінської М.М., майстра ремонтної дільниці ОСОБА_3 та слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика) ОСОБА_4 , 29.10.2019 року в будинку АДРЕСА_5 трапилась аварія в системі центрального опалення, у квартирі АДРЕСА_3 затоплені стіни і стеля у спальній кімнаті та суміжні стіни з коридором і залом, підлога із паркету та меблі. Причиною залиття є те, що у квартирі АДРЕСА_4 тріснула металопластикова підводка до батареї через несанкціоноване втручання мешканців квартири АДРЕСА_2 у роботу системи (заміна радіаторів) (а.с. 10).
Відповідно до Звіту про оцінку майнового збитку, нанесеного власнику пошкодженого майна внаслідок затоплення №5470 від 27.11.2019 року ринкова вартість майнового збитку становить 11039,00 грн. (а.с. 11-66).
Згідно Квитанції до прибуткового касового ордеру №9 від 27.11.2019 року вартість вказаної оцінки - 2000,00 грн. (а.с. 67).
09.01.2020 року у відповідь на звернення ОСОБА_1 ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» Листом №Ф-2 повідомила останню, що при обстеженні квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 було виявлено, що в її квартирі проводилися сантехнічні роботи по встановленню приладу опалення у спальній кімнаті без газозварювальних робіт, а саме нарізанням різьби на металевому стояку центрального опалення, що спричинило аварію на металопластиковій підводці до батареї у квартирі АДРЕСА_4 . При цьому у квартирі АДРЕСА_3 прилади опалення відсутні. Про завершення робіт для перевірки стояка ОСОБА_1 ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» не повідомляла (а.с. 89).
Згідно копії Листа ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» від 06.11.2019 року №Ф-86 комісією було проведено обстеження стояків центрального опалення у квартирах АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19, про що складено відповідний акт. Ремонт стояка центрального опалення проведено працівниками ТОВ УК «Комфорт-Дім» 06.11.2019 року (а.с. 90).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що факт залиття квартири позивача внаслідок дій відповідача підтверджено, наявність шкоди і її розмір позивачем доведено, а відсутність вини ОСОБА_1 у завданні матеріальної шкоди не спростовано. Що стосується моральної шкоди, то суд вважав, що 2000,00 грн. буде достатнім відшкодуванням, враховуючи характер страждань позивача, обсяг заподіяної їй шкоди.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною другою статті 383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.1992 року №572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушенні, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди.
За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до частин першої, третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставною для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з письмових доказів по справі, залиття належної позивачу квартири сталося внаслідок самовільного втручання відповідача у систему центрального опалення, що спричинило тріщину у металопластиковій підводці до батареї у квартирі АДРЕСА_4 . При цьому ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт дім» згоди на втручання у систему центрального опалення будинку шляхом нарізання різьби на металевому стояку центрального опалення ОСОБА_1 не надавало, а повноваження на здійснення функцій по контролю за діями власників квартир у їх власних квартирах у нього відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що Акт, складений комісією щодо залиття квартири позивача від 31.10.2019 року не є належним доказом, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач, заперечуючи проти його змісту, мала право заявити клопотання про призначення у справі технічної експертизи з метою встановлення дійсної причини виникнення тріщини у підводці, або подати до суду висновок експерта, складений на її замовлення, але не скористалася своїм процесуальним правом. Клопотання про призначення у справі технічної експертизи до суду апеляційної інстанції також не подавалося.
Судом апеляційної інстанції було допитано в якості свідків майстра дільниці ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт дім» ОСОБА_3 та головного інженера ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , який являється чоловіком відповідача.
Так, свідок ОСОБА_6 зазначив, що дійсно 07.09.2019 року здійснив заміну батареї у квартирі АДРЕСА_2 шляхом нарізання різьби.
Cвідок ОСОБА_3 пояснила суду, що ОСОБА_1 в телефонному режимі повідомила її про намір замінити батарею, на що вона надала дозвіл. Проте, при встановлені приладу опалення було здійснено нарізання різьби на металевому стояку центрального опалення, що спричинило аварію на металопластиковій підводці до батареї у квартирі АДРЕСА_4 . При цьому, про здійснення заміни приладу опалення обслуговуючу організацію ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт Дім» не повідомлялось.
Свідок ОСОБА_5 зазначила, що заміна батареї здійснювалась без газозварювальних робіт, а шляхом нарізання різьби на металевому стояку центрального опалення, що і спричинило аварію у квартирі АДРЕСА_4 .
Відтак, у процесі розгляду справи відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла.
Таким чином висновки суду першої інстанції про те, матеріалами справи підтверджено факт залиття квартири позивача, а відповідачем не спростовано наявність її вини в цьому, є законними та обґрунтованими.
Що стосується доводів сторони апелянта про те, що позивачем невірно визначено розмір завданих їй матеріальних збитків, оскільки включено у їх вартість проведення ремонтних робіт на балконі, хімчистку та висушування речей, то такі теж не беруться судом до уваги, оскільки доказів іншого розміру заподіяної шкоди, ніж указано у Звіті №5470 від 27.11.2019 року, відповідачем суду не надано.
В поданій апеляційній скарзі апелянт посилалась також на те, що судом неправомірно стягнуто з неї на користь позивача 7768,40 грн. понесених судових витрат.
Разом з тим, судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем ОСОБА_2 було сплачено 768,40 грн. судового збору, про що свідчить Квитанція №0.0.1561668016.1 від 21.12.2019 року (а.с. 1).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було долучено до позову копію Договору про надання правових послуг адвокатом Іванівим О.Б. від 30.10.2019 року, копію ордеру та копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №521 від 15.04.2005 року, розрахунок-перелік послуг, які надані адвокатом, а Квитанцію №б/н від 12.12.2019 року, із якої вбачається, що адвокатом Іванівим О.Б. прийнято від ОСОБА_2 7000,00 грн. (а.с. 68-71).
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. При цьому за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, беручи до уваги те, що судом першої інстанції було задоволено частково вимоги позову та стягнуто з відповідача на користь позивача 13039,00 грн. завданої матеріальної шкоди та 2000,00 грн. моральної шкоди, а понесені витрати на надання правової допомоги у сумі 7000,00 грн. пов`язані із зверненням до суду із вказаним позовом, суд правильно стягнув з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у мінімальному розмірі за позов майнового характеру та вказані витрати на правову допомогу. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу стороною відповідача не заявлялося, як і не було доведено неспівмірність таких витрат.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 26 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                               І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.