ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа № 910/726/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
Катеринчук Л.Й. - головуючої, Білоуса В.В., Пєскова В.Г.
за участі секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:
боржник - ОСОБА_1 
представник - адвокат Курмазенко В.Д. (довіреність від 01.11.2019)

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 30.06.2020 
у складі колегії суддів: Сотніков С.В. (головуючий), Грек Б.М., Остапенко О.М. 
та ухвалу Господарського суду міста Києва
від 24.02.2020
у складі судді Мандичева Д.В. 
у справі №910/726/20
за заявою ОСОБА_1 
про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність
ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
1. 06.08.2020 поштовим відправленням ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою від 31.07.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/726/20 в порядку статей 286, 287, 289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/726/20 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Васьковського О.В., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020.
3. Ухвалою Верховного Суду від 31.08.2020 у складі колегії суддів Катеринчук Л.Й. - головуючої, Васьковського О.В., Пєскова В.Г. відкрито касаційне провадження у справі №910/726/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалено здійснити перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та ухвали Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/726/20 про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
4. У зв`язку з відпусткою судді Пєскова В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/726/20 визначено колегію суддів у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Васьковського О.В., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2020.
5. Ухвалою Верховного Суду від 20.10.2020 у складі колегії суддів Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Васьковського О.В. призначено розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/726/20 у судовому засіданні 19.11.2020 о 10:30.
6. У зв`язку з перебуванням суддів Банаська О.О. та Васьковського О.В. на лікарняному, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/726/20 визначено колегію суддів у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Білоуса В.В., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2020.
7. Ухвалою 17.11.2020 Верховний Суд у зазначеному складі прийняв справу №910/726/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 до провадження з призначеним ухвалою Суду від 20.10.2020 розглядом на 19.11.2020 о 10:30.
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Розгляд справи в суді першої інстанції та прийняте ним рішення
8. У січні 2020 року фізична особа ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття справи про її неплатоспроможність (том 1, а.с. 1-5).
9. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи залишено без руху; встановлено строк у десять днів з дня вручення ухвали суду на усунення недоліків заяви шляхом подання до суду: довідки податкової служби про всі наявні рахунки боржника відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні; інформацію про розмір грошових коштів на рахунках боржника, відкритих в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні, а також про наявність/відсутність депозитних рахунків (у разі наявності, суми грошових коштів на таких рахунках) та відкритих в банках та інших фінансово-кредитних установах за кордоном (у разі наявності, суми грошових коштів на таких рахунках); декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2019 рік; доказів сплати авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією на суму 31 530 грн; конкретизованого переліку кредиторів з окремим зазначенням суми основного зобов`язання, суми неустойки (штрафу, пені) окремо, відображенням періоду виникнення зобов`язання, доказів, на підставі чого виникло зобов`язання; довідки з місця реєстрації станом на день розгляду заяви; витягу з державного реєстру правочинів (том 1, а.с. 7-10).
10. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/726/20 заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність повернуто без розгляду (том 1, а.с. 12-13).
11. Місцевий суд зазначив, що ухвалу суду від 21.01.2020 направлено за офіційною адресою місцезнаходження позивача, яка міститься у ЄДР і зазначена в позові, та надавалась у ЄДР самим позивачем. Судом встановлено, що днем вручення заявнику поштового відправлення №0103053387423 є 04.02.2020, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, тому усунути недоліки позовної заяви позивач мав до 14.02.2020.
12. Місцевий суд встановив, що заявниця ОСОБА_1 не виконала вимог ухвали суду про усунення недоліків від 21.01.2020 та не надала до 14.02.2020 відповідних документів.
13. Застосувавши частини четверту, шосту статті 174 ГПК України, частини першу-третю статті 38 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), суд дійшов висновку, що заявницею не усунуто недоліків, про які зазначено в ухвалі від 21.01.2020 про залишення заяви без руху, тому наявні підстави для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство і доданих до неї документів без розгляду.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції та прийняте ним рішення 
14. Постановою 30.06.2020 Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 залишив без змін (том 1, а. с. 77-83).
15. Апеляційний суд зазначив про правильне застосування місцевим судом положень частини четвертої статті 170 та частини шостої статті 174 ГПК України, оскільки скаржником не усунуто недоліки первісно поданої заяви про порушення справи про банкрутство у десятиденний строк з моменту отримання ухвали суду 21.01.2020 про усунення недоліків, чого не заперечувала заявниця. Докази на підтвердження подання боржницею клопотання про усунення недоліків у матеріалах справи відсутні. 
16. Суд зауважив про помилковість доводів скаржниці щодо необхідності звертатись до всіх банківських установ з метою отримати відповідні довідки про всі наявні рахунки боржника, позаяк суд першої інстанції вимагав довідку про рахунки із податкової служби. Суд зазначив, що інформація про розмір грошових коштів на рахунках у банках подається за наявності таких, а у разі їх відсутності - суду має бути подана інформація про відсутність коштів на рахунках, засвідчена самим боржником, який у свою чергу несе відповідальність за достовірність поданих відомостей.
17. Апеляційний суд встановив, що боржниця не подала до місцевого суду декларацію про майновий стан за 2019 рік, така декларація була нею подана лише суду апеляційної інстанції. Водночас, суд зазначив про те, що доводи про неможливість подання такої декларації до заяви про неплатоспроможність суперечить підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, відповідно до якого податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, у даному випадку за 2019 рік, починаючи з 01 січня 2020 по 30 квітня 2020 і станом на момент звернення заявниці до суду у неї була можливість та обов`язок подання такої декларації. 
18. Апеляційний суд, аналізуючи положення частини шостої статті 12, статті 77 ГПК України, частини першої статті 2, статей 30, 113, 115, 116 КУзПБ та Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", дійшов висновку, що скаржниця повинна була здійснити авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб за три місяці виконання повноважень - 31 530 грн. на депозитний рахунок суду, надавши відповідні докази вчинення таких дій до моменту подання заяви про відкриття справи про банкрутство. Разом з тим, судом встановлено, що боржницею не надано доказів, які підтверджують здійснення нею авансування винагороди керуючому реструктуризацією у встановленому порядку та розмірі.
19. Апеляційний суд зауважив, що обов`язок боржника авансувати винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, передбаченою статтею 116 КУзПБ для відкриття провадження у справі про банкрутство. За висновками апеляційного суду, КУзПБ та інші чинні норми законодавства не містять умов та не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні заяви та вирішенні судом питання про її прийняття до розгляду. Також, суд звернув увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому, а стаття 116 КУзПБ не містить альтернативного положення про можливість розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого (винагороду), пов`язаних з виконанням повноважень у справі, а тому доводи скаржниці у цій частині є необґрунтованими. 
20. Апеляційним судом також встановлено, що боржниця не подала конкретизованого переліку кредиторів з окремим визначенням сум основного зобов`язання та неустойки, не надала доказів на обґрунтування підстав виникнення її зобов`язань перед кредиторами (відповідних договорів, платіжних документів, тощо), а також не надала витягу з державного реєстру правочинів.
21. При прийнятті постанови апеляційний суд керувався положеннями частини шостої статті 12, статей 77, 174 ГПК України, частини першої статті 2, частин першої, другої статті 30, частини третьої статті 37, статей 113, 115, 116 КУзПБ. 
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника ( ОСОБА_1 )
22. Скаржниця зазначила, що довідки про всі наявні рахунки боржника, відкриті у фінансово-кредитних установах, надаються податковими органами лише юридичним особам, оскільки законодавством передбачено необхідність повідомляти податкову службу про відкриття відповідних рахунків. Разом з тим, законодавством не встановлено обов`язку фізичних осіб повідомляти органи податкової служби про всі банківські рахунки, тому така інформація відсутня у податкових органах. Скаржниця зазначила, що у неї відсутні грошові кошти на банківських рахунках, відсутні депозитні рахунки. Скаржниця звернула увагу, що перелік кредиторів нею надавався до суду першої інстанції разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Водночас, скаржниця зауважила, що особливої форми щодо такого документа КУзПБ не передбачено, отже вона могла подати у довільній формі. Скаржниця аргументувала, що у заяві були надані всі відомості про правочини, про нерухомість щодо неї та її брата; Витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наданий до заяви, а також надано докази реєстрації місця проживання. Скаржниця зазначила, що заява подана до суду першої інстанції у грудні 2019 року, що, на її думку, є підставою для звільнення її від обов`язку щодо подання декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2019 рік. 
23. Скаржниця аргументувала, що у неї на момент звернення була відсутня можливість сплатити на депозитний рахунок суду авансовий внесок на суму 31 530 грн. без отримання чергової позики у фінансових установах, що додатково б збільшило суму її боргу; боржниця просила включити таку суму до кредиторської заборгованості або прийняти відповідне рішення про стягнення цієї заборгованості з кредиторів. Скаржниця зазначала, що її незадовільний фінансовий стан та відсутність можливості авансувати кошти на оплату праці керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство, не може бути перешкодою у доступі до правосуддя, оскільки тільки вона, а не кредитори, наділені правом ініціювати відкриття провадження у справі фізичної особи-боржника. 
24. Також, посилаючись на практику ЄСПЛ (Рішення ЕСПЛ у справах "Kniat vs. Роlаnd"; "Jedamski and Jedamska vs. Poland", "ФК Мретебі проти Грузії", "Кутіч проти Хорватії", "Белле проти Франції", "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", "Шишков проти Росії"), скаржниця зауважила, що Кодекс України з процедур банкрутства має надавати для фізичних осіб рівні можливості щодо відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Вимога суду про попередню сплату одноразово авансового внеску для винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень принижує неплатоспроможного боржника та обмежує його право на звернення до суду, змушує його брати ще один кредит на зазначену суму і дає всі підстави вважати, що такі вимоги Кодексу України з процедур банкрутства є надмірним формалізмом, який перешкоджає особі в отриманні судового захисту через процедуру банкрутства, та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
25. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника, зазначених в пунктах 22-24 описової частини цієї постанови.
А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотивів прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
26. Відповідно до статті 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника-фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.
27. Провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи або фізичної особи-підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника (частина перша статті 115 КУзПБ).
28. Зміст та форма заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство повинні відповідати приписам частини другої статті 116 КУзПБ, а частиною третьою статті 116 КУзПБ передбачено перелік додатків, які мають подаватися до неї.
29. Предметом касаційного перегляду у даній справі є ухвала місцевого суду від 24.02.2020, залишена без змін постановою апеляційного суду від 30.06.2020, відповідно до якої суд повернув без розгляду заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи разом з доданими до неї документами як таку, що не містить належного переліку додатків.
30. Здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних ухвали та постанови, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.
31. Відповідно до частини третьої статті 37 КУзПБ, визначено, що господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 ГПК України, з урахуванням вимог цього Кодексу.
32. Частинами другою, четвертою статті 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
33. Судами встановлено, що 20.01.2020 фізична особа ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду із заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність (вхідний суду №726/20, том 1, а.с. 1-5). Отже, доводи скаржниці про відсутність у неї обов`язку з подання декларації за 2019 рік є помилковими. Станом на момент подання заяви (20 січня 2020 року) заявниці належало подати декларації про майновий стан за три роки (за кожен рік окремо), що передбачено частиною п`ятою статті 116 КУзПБ та є обов`язковим додатком до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідно до пункту 11 частини третьої статті 116 КУзПБ.
34. Суди прийняли до уваги, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 не надала доказів, які підтверджують здійснення нею авансування винагороди керуючому реструктуризацією на депозитний рахунок суду на суму 31 530 грн. Апеляційний суд не погодився з доводами скаржниці про можливість стягнення цієї суми за рахунок кредиторів, зазначивши про те, що такий обов`язок законодавцем покладено на боржника відповідно до пункту 12 частини 3 статті 116 КУзПБ.
35. Частинами першою, третьою, четвертою та сьомою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; використання примусової праці забороняється; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 30 КУзПБ встановлено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород. Абзацом першим частини другої статті 30 КУзПБ встановлено, що розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень. Пунктом 12 частини другої статті 116 КУзПБ визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.
36. Колегія суддів касаційного суду погоджується з правильністю таких висновків апеляційного суду з огляду на те, що законодавцем обрано спосіб врегулювання неплатоспроможності фізичної особи виключно за заявою боржника. При цьому, Законом України "Про судовий збір" не передбачено сплати судового збору за подання заяви фізичною особою про порушення справи про банкрутство. Зазначене обґрунтовує виконання державою свого позитивного обов`язку забезпечення доступу неплатоспроможних фізичних осіб до правосуддя у справах про банкрутство у спосіб не встановлення для таких фізичних осіб ставок судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.
37. Зазначене не позбавляє можливості боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи.
38. З огляду на таке, касаційний суд погоджується з висновками місцевого та апеляційного судів про необхідність надання до заяви ОСОБА_1 доказів подання декларації про доходи за 2019 рік та доказів внесення на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією на суму 31 530 грн. або доказів укладення угоди з обраним нею арбітражним керуючим про виконання повноважень керуючого реструктуризацією з оплатою після реалізації належного їй майна під час здійснення процедури банкрутства. 
39. Приймаючи до уваги, що ухвалою 21.01.2020 місцевий суд залишив зазначену заяву ОСОБА_1 без руху, зокрема, з підстав неподання зазначених вище доказів, надавши їй строк у десять днів на усунення недоліків заяви і такі недоліки заявницею не було усунуто у цей строк, колегія суддів касаційного суду в цілому погоджується з правильністю висновків місцевого та апеляційного судів про обґрунтованість повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 . 
Разом з тим, вимоги місцевого суду щодо подання витягу з реєстру правочинів та конкретизованого переліку кредиторів із зазначенням структури боргу (основного боргу, штрафних санкцій) за наявності пояснень ОСОБА_1 у заяві про відкриття процедури банкрутства, що нею не вчинялося жодних правочинів, які підлягали державній реєстрації та вона не може надати конкретизованого переліку кредиторів з окремим зазначенням сум основного зобов`язання та штрафних санкцій, можуть бути оцінені апеляційним судом, як такі, що є надмірним формалізмом. Однак, у даному випадку скаржниця не зазначала у поданій нею заяві про те, що нею не укладалися правочини, які підлягали державній реєстрації та у неї існують проблеми з визначенням точної суми заборгованості перед кожним кредитором та диференціації його на складові частини (основний борг, штраф, пеня). Тому загальні вимоги місцевого суду про надання таких доказів є обґрунтованими відповідно до пунктів 3, 7 частини третьої статті 116 КУзПБ.
40. Верховний Суд звертає увагу, що Кодекс України з процедур банкрутства та інші норми законодавства не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають можливості відстрочення чи розстрочення заявнику в авансуванні такої винагороди.
41. Доводи скаржника про необхідність застосування аналогії Закону України "Про судовий збір" про можливість суду в окремих випадках звільнити особу від сплати судового збору (стаття 8 Закону) до положень статті 30 КУзПБ щодо винагороди арбітражного керуючого, колегія суддів касаційного суду вважає недостатньо обґрунтованими і зазначає, що авансування винагороди керуючому реструктуризацією та сплата судового збору мають різну правову природу, регулюються різними нормативно-правовими актами, мають різну сферу застосування та кінцеву мету.
42. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками апеляційного суду про необґрунтованість доводів скаржниці про можливість покладення обов`язку з авансування винагороди керуючого реструктуризацією за перші три місяці роботи на кредиторів з розподілом загальної суми між кредиторами боржника чи обов`язку створення кредиторами фонду для такого авансування винагороди керуючому реструктуризацією. 
Норми статті 116 КУзПБ не містять положень про можливість розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень у справі в перші три місяці провадження, та обов`язку для кредиторів щодо створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Положеннями статті 114 КУзПБ передбачено право кредиторів за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду, а не здійснити авансування винагороди арбітражному керуючому.
Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №910/2629/20 (пункти 34-36 постанови) і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них у цій справі.
43. Доводи касаційної скарги про те, залишення заяви ОСОБА_1 без руху з подальшим її поверненням без розгляду у зв`язку з неусуненням недоліків, порушує право скаржниці на справедливий судовий розгляд відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) та суперечить судовій практиці ЄСПЛ (рішення ЕСПЛ у справах "Kniat vs. Роlаnd"; "Jedamski and Jedamska vs. Poland", "ФК Мретебі проти Грузії", "Кутіч проти Хорватії", "Белле проти Франції", "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", "Шишков проти Росії"), як такі, що є надмірним формалізмом та обмежують право скаржниці на доступ до суду, Верховний Суд вважає необґрунтованими. У зазначених справах ЄСПЛ дійшов висновків про те, що непропорційність покладеного на сторону судового збору може мати наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд для заявника. Однак, у даному випадку питання сплати судового збору взагалі не виникало, оскільки заявниця була звільнена від сплати судового збору. Правове регулювання державою процедури авансування витрат на оплату праці керуючого реструктуризацією у процедурі банкрутства у зазначених справах не аналізувалося. Тому посилання на зазначені рішення ЄСПЛ колегія суддів вважає нерелевантними до обставин справи №910/726/20.
44. З матеріалів справи вбачається, що у цій справі скаржник не був позбавлений можливості використовувати надані йому положеннями статей 42, 46 ГПК України права та здійснювати покладені на нього обов`язки, справа була розглянута апеляційним судом, а касаційною інстанцією справа була призначена до розгляду в судовому засіданні з викликом учасників провадження, сторонам надано можливість надати пояснення, заперечення та доводи як особисто, так і через представників. Скаржниця та її адвокат скористалися наданими їм процесуальними правами. Також, Верховний Суд враховує наявність у скаржниці права на повторне звернення до суду після усунення недоліків, передбачене частиною восьмою статті 174 ГПК України. зазначене спростовує доводи скаржниці щодо не забезпечення їй гарантій справедливого судового розгляду згідно із статтею 6 Конвенції.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
45. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін постанови апеляційного суду та ухвали суду першої інстанції. 
В. Судові витрати 
46. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржницею.
На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 309, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/726/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                                    В.В. Білоус 
                                                                                                    В.Г. Пєсков