ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 280/4626/18
адміністративне провадження № К/9901/2678/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Судді-доповідача - Желтобрюх І.Л., 
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня        2019 року (головуючий суддя – Кисіль Р.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя – Добродняк І.Ю., судді - Бишевська Н.А., Семененко Я.В.) у справі №280/4626/18 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Мелітопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
установив:
У листопаді 2018 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до Мелітопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі – ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення начальника Мелітопольського управління ГУ ДФС у Запорізькій області №0094215602 від 9 серпня 2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в загальній сумі 76660,39 грн;
зобов`язати відповідача внести відповідні зміни до електронного кабінету Військової частини НОМЕР_1 щодо розрахунків з бюджетом, а саме: вилучити з розрахунків суми штрафних санкцій, проведені за операціями: 8 лютого 2018 року, код 3N3, всього 22 операції на загальну суму 80665,76 грн, 8 лютого 2018 року, код 3NЦ, всього 22 операції на загальну суму 7535,04 грн; 26 березня 2018 року, код 3О6, всього 22 операції на загальну суму 80665,76 грн, 26 березня 2018 року, код 3ОЛ, всього 22 операції на загальну суму 7535,04 грн; 2 квітня 2018 року, код 3Р8, всього 22 операції на загальну суму 80665,76 грн; 2 квітня 2018 року, код 3РY, всього 221 операції на загальну суму 7535,04 грн; 24 серпня 2018 року, код 3N4, всього 9 операцій на загальну суму 71667,38 грн, 24 серпня 2018 року, код 3NЦ, всього 9 операцій на загальну суму 4993,01 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від   12 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від                          26 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення начальника Мелітопольського управління ГУ ДФС у Запорізькій області №0094215602 від 9 серпня 2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 76660,39 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позову, вважаючи, що вони прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені судами рішення в оскаржуваній частині й прийняти нове, яким позов у відповідній частині задовольнити. На переконання скаржника суди попередніх інстанцій дійшли безпідставного висновку про те, що внесення, зміна або видалення даних з комп`ютерних баз податкового органу є його дискреційними повноваженнями, оскільки позивач у вимогах позову просив не внести зміни до електронного кабінету платника податку, а зобов`язати відповідача внести відповідні зміни до електронного кабінету щодо рахунків з бюджетом та вилучити суми штрафних санкцій. Відповідно, задоволення позову у такий спосіб не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
У відзиві на касаційну скаргу ГУ ДФС у Запорізькій області просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній Військовою частиною частині – без змін, як такі, що ухвалені відповідно до закону.
Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року замінено Мелітопольську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області її правонаступником - Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановили суди попередніх інстанцій, Військова частина НОМЕР_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
В інтегрованій картці платника податку обліковуються суми штрафних санкцій згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19 січня 2018 року №0005311301 на загальну суму 88200,80 грн, у тому числі штраф   - 80665,76 грн та пеня - 7535,04 грн,   а також згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 9 серпня 2018 року №0094215602 на загальну суму 76660,39 грн, у тому числі штраф   71667,38 грн, пеня   - 4993,01 грн.
Позивач вважає, що вказані суми штрафних санкцій необхідно вилучити з електронного кабінету платника податку шляхом зобов`язання відповідача внести відповідні зміни до електронного кабінету, у зв`язку із чим і заявив такі вимоги до суду.
Відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з відсутності правових підстав до зобов`язання відповідачів вчинити дії, про які просить позивач. Суди вважали, що внесення, зміна або видалення даних з комп`ютерних баз органів доходів і зборів віднесено до дискреційних повноважень цих органів. 
Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частин першої – третьої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.  У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.   Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Частиною одинадцятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено перелік випадків, за яких орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення. 
Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.
Отже, правовим наслідком несвоєчасної сплати сум єдиного внеску для платника податків є застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені.
Наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року №422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – Порядок №422).
Згідно з пунктом 2 Розділу І Порядку №422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; облікові показники - показники, що інтегруються в процесі ведення оперативного обліку; оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП; достовірність показників інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у інформаційній системі, показникам первинних документів.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 січня 2018 року Головним управлінням   ДФС у Запорізькій області винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №0005311301 на загальну суму 88200,80 грн (штраф   - 80665,76 грн та пеня - 7535,04 грн). Відповідно, 8 лютого 2018 року вказані суми відображені в інтегрованій картці платника податків   Військова частина НОМЕР_1 .
З огляду на факт оскарження позивачем означеного рішення в адміністративному порядку до ДФС в Україні, суми штрафу   - 80665,76 грн та пені - 7535,04 грн були зняті контролюючим органом з обліку із внесенням відповідних відомостей до інтегрованої картки платника.
Рішенням ДФС України від 6 березня 2018 року скарга позивача на рішення від 19 січня 2018 року залишена без задоволення, а рішення - без змін, у зв`язку з чим в інтегрованій картці платника податків поновлено в обліку означені вище суми штрафу 80665,76 грн та пені 7535,04 грн.
Судами попередніх інстанцій враховано, що станом на час вирішення спору між сторонами рішення   контролюючого органу від 19 січня 2018 року №0005311301 не скасовано і залишається чинним, а визначені цим рішенням суми вважаються узгодженими та підлягають сплаті, тому суди обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для внесення змін до електронного кабінету платника податків та вилучення з розрахунків суми штрафних санкцій в загальній сумі 88200,80 грн.
Аналізуючи доводи позивача стосовно відкликання ДФС України вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 6 лютого 2018 року №Ю-4052-17, суди встановили, що згідно з вказаною вимогою станом на 31 січня 2018 року заборгованість (недоїмка) позивача зі сплати єдиного внеску становить 80331,48 грн, суми штрафу та пені за цією вимогою складають 0,00 грн.
Поряд із тим, суди виходили з того, що факт відкликання вимоги не свідчить про погашення сум, визначених рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19 січня 2018 року №0005311301. Більш того, як встановили суди, згідно з розрахунком штрафу та пені за цим рішенням їх застосування не пов`язане з фактом погашення недоїмки 5 березня 2018 року, позивачу нараховано штраф та пеню з єдиного внеску за несплату боргу (недоїмки), який виник в період з            21 грудня 2017 року по 5 березня 2018 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що дії відповідача з відображення в ІКП облікових показників щодо нарахованих контролюючим органом зобов`язань - штрафу та пені за рішенням від 19 січня 2018 року №0005311301, - є правомірними, а тому, як наслідок, відсутні підстави до вилучення з розрахунків сум штрафу та пені за вказаним рішенням.
Щодо сум в інтегрованій картці платника, визначених згідно з рішенням   про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 9 серпня 2018 року №0094215602 на загальну суму 76660,39 грн (з яких штраф - 71667,38 грн та пеня - 4993,01 грн), суди встановили, що вказані суми відображені в інтегрованій картці платника 24 серпня 2018 року.
Вказане рішення від 9 серпня 2018 року оскаржено позивачем 19 вересня 2018 року в адміністративному порядку, однак   рішенням ГУ ФС у Запорізькій області від 8 жовтня                    2018 року скарга залишена без розгляду. До суду позивач оскаржив вказане рішення             1 листопада 2018 року.
Враховуючи, що станом на 24 серпня 2018   року рішення   про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 9 серпня 2018 року №0094215602 не було оскаржене, визначена ним сума 76660,39 грн набула статусу узгодженої,   а тому правомірно відображена контролюючим органом в інтегрованій картці платника податку. 
В контексті викладеного суди обґрунтовано вказали, що скасування в судовому порядку рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 9 серпня 2018 року №0094215602 відповідно до вимог Порядку №422 є окремою підставою для відображення в ІКП відповідної   інформації. 
Отже, спірним у цій справі є не питання права (наявність дискреції контролюючого органу), а питання факту - встановлення наявності чи відсутності заборгованості у платника податку.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із такими, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права.
Доводи заявника касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, натомість зводяться виключно до переоцінки встановлених судами обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 КАС України.
Суд вважає за необхідне наголосити, що виходячи з окреслених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту, а тому до їх переоцінки Верховний Суд не вдається.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша   статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України). 
У зв`язку з цим, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій – без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
п о с т а н о в и в :
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року залишити без змін, а касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                  І.Л. Желтобрюх 

Судді                                                                                                                                  О.В. Білоус

                                                                                                Н.Є. Блажівська