Ухвала
Іменем України
7 грудня 2020 року
м. Київ
провадження № 51-5835 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –       ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 9 січня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 8 жовтня 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 9 січня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Будилка Лебединського району Сумської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,
визнано винним за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 10 років 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, зараховано  ОСОБА_5 в строк покарання термін його попереднього ув`язнення у період з 3 травня 2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбування покарання визначено обчислювати з 3 травня 2016 року, тобто з моменту затримання.
Вирішено питання з цивільними позовами потерпілих, процесуальними витратами та речовими доказами у кримінальному провадженні.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 8 жовтня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Одеси від 9 січня 2020 року - без змін.
За вироком суду встановлено, що   ОСОБА_5 2 травня 2016 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в барі «Extrim bar» по вул. Хіміків, 27 в м. Южному Одеської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підійшов до столу, біля якого знаходився ОСОБА_6 та почав вимагати налити йому спиртного напою, провокуючи конфліктну ситуацію. Потерпілий відвів ОСОБА_5 від столу та вдарив його в обличчя, внаслідок чого останній впав. Підвівшись, ОСОБА_5 пішов з бару додому. 
Потім близько 2 години  ночі ОСОБА_5 повернувся до бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та покликав потерпілого. Знаходячись на тротуарі біля вказаного закладу, ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_6 заздалегідь заготовленою горловиною від розбитої пляшки  в спину та спереду в область серця, внаслідок чого потерпілий помер на місці події.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити постановлені відносно ОСОБА_5 судові рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, перекваліфікувати дії засудженого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї статті.
Зазначає, що у ОСОБА_5 був відсутній умисел на вбивство потерпілого  ОСОБА_6 з мотивів помсти, тому має нести відповідальність за фактично заподіяні наслідки, тобто за нанесення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. 
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Наведені вимоги закону при розгляді даного кримінального провадження судами були дотримані. Посилання у касаційній скарзі на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадженняне є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляційні скарги захисника та засудженого, в яких вони заперечували доведеність винуватості останнього у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
В основу вироку місцевий суд поклав показання:
- свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які показали, що 2 травня 2016 року вони з ОСОБА_6 відпочивали в барі «Extrim bar».  До них почав чіплятись  ОСОБА_5 . Почалась бійка, під час якої  ОСОБА_5 штовхнув потерпілого, який у відповідь штовхнув його рукою в обличчя. ОСОБА_5 після цього пішов, але через деякий час повернувся і покликав  ОСОБА_6 до себе та вдарив  його розбитою пляшкою з під пива і втік;  
- потерпілих ОСОБА_9 та   ОСОБА_10 , якій розповіли, що їм відомо  про конфлікт який стався між   ОСОБА_6  та  ОСОБА_5 , після якого    ОСОБА_5 повернувся до приміщення кафе та наніс удар розбитою пляшкою під лопатку та у серцепотерпілого;   
- свідка ОСОБА_11 , яка показала, що 2 травня 2016 року ОСОБА_5 повернувся додому побитий з синцем в області лівого ока, у стані алкогольного сп`яніння, вона не хотіла його впускати в помешкання та хотіла викликати швидку;
Крім того, суд обґрунтовано у своєму рішенні послався на фактичні дані, що містяться у протоколах: затримання ОСОБА_5 від 3 травня 2016 року (відповідно до якого було вилучено мобільний телефон); огляду місця події від 3 травня 2016 року (згідно з яким на території бару «Extrim bar»  виявлено труп ОСОБА_6  з ознаками насильницької смерті та вилучено знаряддя вбивства – залишки скляної пляшки зі слідами крові);проведення слідчого експерименту від 6 травня 2016 року (відповідно до якого  ОСОБА_5 пояснив, що між ним та потерпілим виник конфлікт і бійка, після чого він пішов додому, але вирішив повернутись до бару, та припускаючи, що бійка може повторитися, підняв із землі пляшку від пива, розбив її і сховав до куртки. Далі між ним та потерпілим знову виникла бійка, в ході якої він наніс останньому удар горловиною розбитої пляшки й утік); висновку експерта № 143 від 2 червня 2016 року (згідно із яким смерть потерпілого знаходиться в прямому причинному зв`язку з проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітки з пошкодженням перикарда та серця і настала в результаті гострої крововтрати); актом судово-медичного дослідження № 240 від 13 травня 2016 року (згідно із яким на клапті шкіри передньої поверхні грудної клітини  ОСОБА_6 виявлена одна наскрізна колото-різана рана, яка могла бути нанесена плоским колючо-ріжучим предметом, який має гострі кромки, з шириною слідоутворюючої поверхні біля 4-4,5 см); висновком судово-психіатричної експертизи №268 від 16 червня 2016 року (згідно із яким  ОСОБА_5 здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом може приймати участь у проведенні слідчих дій, постати перед слідством та судом, ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю та наркотичних речовин не виявляє, у зв`язку із чим застосування примусових заходів медичного характеру не потребує);  висновком експерта № 545 від 5 липня 2016 року ( згідно із яким на светрі, джинсових брюках, мобільному телефоні «Самсунг», вилучених при затриманні  ОСОБА_5 , знайдена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_6 ); висновком експерта № 529-Д від 20 травня 2016 року (згідно із яким сліди рук, які виявлено при огляді залишків пивної пляшки, залишено вказівним пальцем лівої руки, підпальцевою ділянкою правої руки та вказівним пальцем лівої руки  ОСОБА_5 );  висновком експерта №518 від 1 липня 2016 року (згідно із яким в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження на фрагменті скла та фрагменті верхньої частини пляшки, визначено генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_5  та  ОСОБА_6 . Генетичні ознаки крові та клітин на тампонах зі змивами з рук ОСОБА_5  є змішаними та містять генетичні ознаки ОСОБА_5  і  ОСОБА_6 . Генетичні ознаки крові та клітин на фрагменті скла та фрагменті верхньої частини пляшки, вилучених 3 травня 2016 року в ході огляду місця події, збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_6  і не збігаються з генетичними ознаками визначених у зразку крові підозрюваного  ОСОБА_5 );
Вказані докази є логічними і послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності. Підстав не довіряти цим доказам, у тому числі показанням свідків, у суду не було. Безпосередньо дослідивши докази, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Твердження сторони захисту про необхідність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 121 КК України є необґрунтованими та спростовуються встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення.
Так, ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про  спрямованість дій  засудженого саме на позбавлення життя потерпілого. Судами вірно враховано поведінка засудженого    ОСОБА_5 до та після вчинення злочину,  а саме те, що конфлікт між ним та потерпілим закінчився, його життю та здоров`ю нічого не загрожувало, однак не зважаючи на це,  він знову повернувся до кафе.  ОСОБА_5 одразу приготував знаряддя вчинення злочину, розбив пляшку таким чином, щоб на ній були гострі виступи. При цьому , удари наносив у спину та грудну клітину, де знаходяться життєво-важливі органи. Свої дії ОСОБА_5 припинив лише після того, як досягнув злочинного наслідку і тоді утік. 
Отже, місцевий суд вірно встановив наявність у діях засудженого  ОСОБА_5 умислу на заподіяння смерті потерпілому, правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України. Висновки місцевого суду повністю відповідають встановленими судом обставинам справи, ґрунтуються на ретельно, всебічно досліджених та оцінених доказах у їх сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Даних про неправильне застосування кримінального закону колегією суддів не встановлено.
Із аналізу судових рішень вбачається, що обираючи засудженому міру примусу, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, також суд послався на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, врахував обставину, що обтяжує покарання – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу винного, який офіційно не працює, має середню освіту, не одружений,в силу ст. 89 КК України не має судимості ,  схильний до вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи із застосуванням насильства. 
Апеляційний суд погодився із висновками місцевого суду, та вказав, що з огляду на обставини справи, наявність обтяжуючої обставини, даних про особу обвинуваченого, судом належним чином вмотивовано призначення ОСОБА_5 покарання.
Із вказаним погоджується колегія суддів та вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів.
На думку Верховного Суду, висновки судів попередніх інстанцій з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості при призначенні покарання.
Касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам. Судові рішення відповідають вимогам ст. 370 КПК України, а ухвала апеляційного суду також вимогам ст. 419 КПК України. 
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 9 січня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 8 жовтня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                             ОСОБА_3