ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9929/20 Справа № 203/210/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, набутого у шлюбі та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, -
 
                                В С Т А Н О В И Л А:
 
       У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.
       У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу.
       Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2020 року ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, набутого у шлюбі – відмовлено в повному обсязі.
       Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу – задоволено частково.
       Поділено спільне сумісне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 –автомобіль марки Subaru модель Legacy, тип – легковий седан-В, номер шасі -VIN - НОМЕР_1 , 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
       Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Subaru модель Legacy, тип – легковий седан-В, номер шасі -VIN - НОМЕР_1 , 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по Ѕ частині за кожним, припинивши право спільної сумісної власності на цей транспортний засіб.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 527,11 грн.
       В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено (а.с.156-162).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 35340 грн.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що в підтвердження наявності підстав надання правової допомоги, визначення розміру судових витрат та суми, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката суду надані ордер КС № 667805 від 22 квітня 2020 року (а.с.109), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3417 від 26 травня 2010 року (а.с.111), договір про надання правової допомоги № 904 від 17 березня 2020 року, укладений ОСОБА_1 з АО «Адвокатський кабінет Дмитра Макучкіна» в особі директора Макучкіна Д.В. за умовами п.2.3 якого клієнт несе обов`язки сплатити гонорар адвокатському бюро у розмірі та в строк згідно цього договору; відшкодувати адвокатському бюро фактичні витрати, які не були обумовлені кошторисом доручення, але які адвокатське бюро понесло, і які були необхідні для належного виконання доручення, і які підтверджуються видатковими документами (проїзні квитки, квитанції, чеки, тощо) та були попередньо узгоджені клієнтом; а за умовами п.4.1. п. 4 «Ціна договору» за правову допомогу, що надається згідно з цим договором, клієнт сплачує адвокатському бюро винагороду (гонорар), розмір якого обговорюється додатковою угодою до названого договору.
       Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
       Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
       За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в підтвердження наявності підстав надання правової допомоги, визначення розміру судових витрат та суми, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката суду надані ордер КС № 667805 від 22 квітня 2020 року (а.с.109), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3417 від 26 травня 2010 року (а.с.111), договір про надання правової допомоги № 904 від 17 березня 2020 року, укладений ОСОБА_1 з АО «Адвокатський кабінет Дмитра Макучкіна» в особі директора ОСОБА_4 . 
       Так, за умовами п.2.3 вказаного договору, клієнт несе обов`язки сплатити гонорар адвокатському бюро у розмірі та в строк згідно цього договору; відшкодувати адвокатському бюро фактичні витрати, які не були обумовлені кошторисом доручення, але які адвокатське бюро понесло, і які були необхідні для належного виконання доручення, і які підтверджуються видатковими документами (проїзні квитки, квитанції, чеки, тощо) та були попередньо узгоджені клієнтом.
       За умовами п.4.1. п. 4 «Ціна договору» за правову допомогу, що надається згідно з цим договором, клієнт сплачує адвокатському бюро винагороду (гонорар), розмір якого обговорюється додатковою угодою до названого договору.
       Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, сам договір про надання правової допомоги не містить обумовленого розміру гонорару, як то передбачено п.2.3 договору, а так само суду не надано будь-яких додаткових угод про визначення розміру винагороди (гонорару), як це передбачено п.4.1 договору, як і не надано будь-якого кошторису доручення згідно п.2.3 договору, щоб свідчило про узгоджений розмір оплати за договором про надання правової допомоги.
       Крім того, ОСОБА_3 не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, які саме послуги надані, які роботи виконані, їх перелік, склад та вартість кожної з таких послуг/робіт за договором, що оформлено було б складеним звітом та/або актом про приймання-передачі наданих послуг /виконаних робіт.
       Подана суду ксерокопія акту № АБ-2508001 здачі-прийняття (надання послуг) від25 серпня 2020 року відомостей про перелік та вартість таких послуг/робіт не містить, натомість в цьому акті вказано, що цей акт складений про те, що виконавцем були проведені такі роботи (надані такі послуги) згідно договору№904 від 17 березня 2020 року по рахунку № АБ-1004001 від 10 квітня 2020 року та по рахунку № АБ-2508001 від 25 серпня 2020 року, загальна вартість робіт (послуг) без ПДВ 35340,00 грн., проте, як вказано вище, договір про надання правової допомоги не містить визначення ні розміру винагороди (гонорару), ні переліку послуг/робіт, що надані/виконані за цим договором, а тому такий акт не підтверджує тих обставин за для яких він складався і судом як належний, допустимий і достатній доказ переліку, складу і вартості наданих послуг не приймається.
       Рахунки-фактури № АБ-1004001 від 10 квітня 2020 року на суму 12040,00 грн. за 1 послугу з надання правової допомоги, і № АБ-2508001 від 25 серпня 2020 року на суму 23300,00 грн. за 1 послугу з надання правової допомоги та платіжні доручення від 10 квітня № В881035637 на суму 12040,00 грн. та від 25 серпня 2020 року на суму 23300,00 грн. дійсно свідчать про переказ коштів ОСОБА_1 на рахунок АО «Кабінет Дмитра Макучкіна», проте за відсутності визначеної договором вартості послуг (гонорару), а так само за відсутності доказів на підтвердження витраченого часу, складу, обсягу та вартості тих послуг, які проводилися з надання правової допомоги, як це передбачено ст. 137 ЦПК України, що підлягає доведенню стороною, яка заявляє про відшкодування, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що заявлений розмір відшкодування є не обґрунтований.
       Подане Геновою О.І. клопотання про відшкодування витрат на надання правничої допомоги від 26 серпня 2020 року з описом витраченого часу в судових засіданнях, консультування та підготовку процесуальних документів не є документами, що передбачені договором про надання правової допомоги № 904 від 17 березня 2020 року, зокрема, п.2.3 та п.4.1, та не є документом, що визначає вартість таких послуг, як і їх обсяг, склад, а так само не свідчить про погодження такого складу, обсягу, вартості клієнтом, у зв`язку з чим не може підтверджувати такі обставини. При цьому, саме по собі зазначення адвокатом у клопотанні на власний розсуд вартості однієї години своєї роботи без погодження у договорі/угоді, акті наданих послуг/виконаних робіт не є підставою для стягнення відповідних сум з відповідача як витрати на професійну правничу допомоги.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2020 року, в оскаржуваній частині, – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: