ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

16 грудня 2020 року 
справа № 804/6156/17
адміністративне провадження № К/9901/51284/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Ханової Р. Ф.,
суддів - Гончарової І. А., Олендера І. Я.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
на постанову  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2017 року (суддя Бондар М. В.)
та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2018 року (головуючий суддя Божко Л. А., судді: Щербак А. А., Дурасова Ю. В.)
у справі № 804/6156/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Южстанкомаш»
до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про  визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Южстанкомаш» (надалі - позивач, Товариство) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (надалі -відповідач, податковий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств та податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 30 листопада 2017 року адміністративний позов задовольнив частково, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 8 вересня 2017 року №0014011419 в частині збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток за податковими зобов`язаннями в сумі 232 914 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 116 457 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на формальність договорів та складених на їх виконання документів, на відсутність економічної складової, ділової мети, відсутність відповідальних осіб за здійснення господарської операції, недотримання порядку транспортування верстатів, не встановлено фактичне надання послуг ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ» на адресу ТОВ «Южстанкомаш».

Щодо правових відносин позивача з ТОВ «Екобуд-С», суд зазначив, що предмет та період, що охоплювала перевірка, вже перевірялись контролюючим органом. В судовому порядку вже надавалась оцінка господарським правовідносинам позивача з ТОВ «Екобуд-С» за перевіряємий період, а тому висновки відповідача про нереальність здійснення спірних господарських операцій є протиправними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 17 квітня 2018 року скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову постанову, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 8 вересня 2017 року №0014011419 та № 0014001419.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надані всі первинні документи, що підтверджують реальність взаємовідносин між позивачем та його контрагентами. З наданих первинних документів, платіжних доручень, товарно - транспортних накладних вбачається фактичний рух активів та зміни у власному капіталі і зобов`язаннях позивача за результатами господарської діяльності з переліченими контрагентами.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач стверджує, що перевіркою не підтверджено реальність господарських операцій з надання послуг з ремонту та модернізації станків, верстатів різних моделей та зроблено висновки про безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ та завищення витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування.     

У відзиві на касаційну скаргу Товариство зазначає, що податковий орган не зазначив жодних доводів стосовно неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а лише послався на не згоду з висновками суду. Твердження відповідача про відсутність фактичного надання послуг контрагентами Товариству ґрунтуються на доводах, які стосуються діяльності контрагентів та допущених ними правопорушень.  

На підставі розпорядження про призначення повторного автоматизованого розподілу 26 листопада 2020 року касаційна скарга передана на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Хановій Р.Ф., Гончаровій І. А., Олендеру І. Я.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного. 

Судами попередніх інстанцій установлено, що податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2014 року по 31 березня 2017 року, за результатами якої складено акт від 18 серпня 2017 року №9359/04-36-14-19-33019191.

Висновком акта перевірки, зокрема, встановлено порушення:
- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 505 151 грн;
- пункту 44.1 статті 44, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 474 847,99 грн, у тому числі: 
- за червень 2014 року - 203 974 грн (сплинув термін позовної давності),
- за липень 2014 року - 54 819 грн, 
- за листопад 2014 року - 44 878,33 грн, 
- за грудень 2014 року - 66 666,66 грн, 
- за грудень 2015 року - 104 509,86 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом сформовано податкові повідомлення-рішення від 8 вересня 2017 року:
- № 0014011419, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 757 726,50 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 505 151 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 252 575,50 грн;
- № 0014001419, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 324 082,50 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 216 055 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 108 027,50 грн. 

За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що в основу прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом покладено висновок про відсутність документального підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Екобуд С», ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ» за період, що перевірявся, та порушення під час здійснення операцій з реалізації транспортних засобів.

Щодо порушень під час здійснення операцій з реалізації транспортних засобів, яке потягнуло за собою заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, суд першої інстанції обмежився цитуванням акта перевірки, не перевіривши та не надавши оцінку доводам позивача в цій частині.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, скасовуючи податкове повідомлення-рішення, яким нараховано податок на додану вартість, взагалі не дослідив вказане порушення та не спростував висновки перевірки в цій частині.

За таких обставин, суд касаційної інстанції позбавлений можливості надати оцінку доводам касаційної скарги в цій частині.

Щодо підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Екобуд С», ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ», Суд зазначає наступне.

Суди попередніх інстанцій установили, що взаємовідносини Товариства з ТОВ «Екобуд-С» за період, що охоплювала перевірка, вже перевірялись контролюючим органом.

20 листопада 2014 року контролюючим органом складено акт №272/04-10-22-01/33019191 про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Екобуд-С» за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року». 

Висновками акта перевірки встановлено порушення пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено розмір податкового кредиту на загальну суму 54 819 грн, внаслідок чого занижено розмір податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 54 819 грн. Підставою для визначення таких висновків, на думку податкового органу, є нереальність здійснення господарських відносин з ТОВ «Екобуд-С», відсутність об`єктів оподаткування.

На підставі акта перевірки від 20 листопада 2014 року №272/04-10-22-01/33019191 контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення №0000732201, яке було предметом розгляду у справі № 804/380/15.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2016 року скасовано податкове повідомлення-рішення №0000732201.

На підставі викладеного суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в судовому порядку вже надавалась оцінка господарським правовідносинам позивача з ТОВ «Екобуд-С» за перевіряємий період, а тому висновки відповідача про нереальність здійснення вказаних господарських операцій є протиправними та такими, що не відповідають обставинам справи, а тому податкові повідомлення-рішення від 08.09.2017 року №0014011419 та №0014001419 в частині нарахувань податкових зобов`язань по взаємовідносинам з ТОВ «Екобуд-С» підлягають скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції щодо наявності вироку Чугуївського міського суду у Харківській області від 22 червня 2016 року по справі № 636/3000/15-к зазначив, що даний вирок стосується саме фізичної особи - засудженого, а господарські відносини позивача з контрагентом ТОВ «Екобуд С» вже досліджувалися судом і прийнято рішення, що набуло чинності. 

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказаний вирок.

Суд не погоджується в висновками судів попередніх інстанцій в цій частині та звертає увагу, що наказ про проведення перевірки та дії податкового органу в частини меж та обсягу проведення перевірки позивачем не оскаржено. Крім того, частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що не підлягають доказуванню саме обставини, встановлені судовим рішенням. Висновки суду, прийняті на підставі таких обставин, не є преюдиційними. 

Отже, оскільки судами попередніх інстанцій висновки податкового органу щодо взаємовідносин позивача з контрагентом ТОВ «Екобуд С» та вищезазначений вирок не досліджено, Суд позбавлений можливості надати оцінку доводам касаційної скарги в цій частині.

Щодо відносин позивача із ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ», то суди попередніх інстанцій на підставі доданих до справи первинних документів дійшли протилежних висновків.

Суд першої інстанції з огляду на формальність договорів та складених на їх виконання документів, на відсутність економічної складової, ділової мети, відсутність відповідальних осіб за здійснення господарської операції, недотримання порядку транспортування верстатів, дійшов висновку про відсутність фактичного надання послуг ТОВ «Моцар ЛТД», ТОВ «Адела-Пром», ТОВ «Астон Інком», ТОВ «ДГ» на адресу ТОВ «Южстанкомаш».
В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначив, що на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надані всі первинні документи, що підтверджують реальність взаємовідносин між позивачем та його контрагентами. З наданих первинних документів, платіжних доручень, товарно - транспортних накладних вбачається фактичний рух активів та зміни у власному капіталі і зобов`язаннях позивача за результатами господарської діяльності з переліченими контрагентами.
Проте, ані суд першої, ані суд апеляційної інстанцій не проаналізував спірні господарські операції з урахуванням всій сукупності наданих документів. Судами, зокрема, не встановлено відповідність строків виконання робіт, з урахуванням транспортування обладнання та поетапності виконання робіт, передбаченого договорами. Не встановлено відповідності сум, передбачених договорами про переведення боргу відповідним платіжним дорученням.
За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу податкового органу, вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.

Як встановлено частиною першою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені судом як першої так і апеляційної інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанції допустили порушення норм процесуального права, не встановили фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити частково. 

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2018 року у справі № 804/6156/17 скасувати. 

Справу № 804/6156/17 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                               Р. Ф. Ханова

                                                                                                              І. А. Гончарова

                                                                                                              І. Я. Олендер