КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 369/4022/20	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13117/2020	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Пінкевич Н.С.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
15 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
   Головуючого - Семенюк Т.А
   Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
   при секретарі - Максюк І.Г., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року у справі за  позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягненняна предмет іпотеки, виселення, -
 
В С ТА Н ОВ И В :
 
У березні 2020 року до суду звернувся представник позивача з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору    № KIV0GA00000132 від 20 червня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 49822,00 доларівСША зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00%на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20 червня 2016 року. 
Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивачу, а саме залучення вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та понесення витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів.
У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 26лютого 2020 року має заборгованість у розмірі 391846,61 доларів США, яка складається з наступного: 32899,21 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 86307,77доларівСША - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7740,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 264899,63 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Зазначав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 396927.00 грн., яка складається з 32899,21 доларівСША - заборгованість за кредитом (тілом кредиту).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачі 20 червня 2006 року уклали договір іпотеки №KIV0GA00000132, відповідно до якоговідповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62.8 кв.м., житловою площею 37.8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Майно належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 324715 грн. 00 коп.
Оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання боржника не були виконані, позивач просив суд звернути стягнення на квартиру загальною площею 62.8 кв.м., житловою площею 37.8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № KIV0GA00000132 від 20 червня 2006 року з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме - 324715 грн. 00 коп., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. 
Виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . 
 РішеннямКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2020 року в задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, 27 серпня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині вимог про виселення відповідачів, які зареєстровані та/або проживають в квартирі за адресою : АДРЕСА_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначила, що підставою для виселення всіх мешканців є звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, а не надання іншого жилого приміщення боржнику, а у Банку відсутній обов`язок забезпечити боржника іншим постійним житловим приміщенням під час виселення його з предмету іпотеки.
Вважає, що покладення на Банк обов`язку надати боржнику інше жиле приміщення не відповідає основній меті іпотеки - забезпечити виконання зобов`язання, що призводить до неможливості звернути стягнення на нерухоме майно, спричиняє невиправдані збитки, звільняє боржника виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, спотворює дійсні права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах та порушує принцип рівності усіх перед законом.
Зазначає, що в даному випадку боржник підлягає виселенню з житла що відноситься до приватного житлового фонду, проте, на думку скаржника, положення ч.2 ст. 109 ЖК України не підлягають застосуванню при розгляді даної справи, та не покладають обов`язку на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати відповідачам інше постійнежиле приміщення і зазначити його у позовній заяві.
Крім того, вказує, що з матеріалів справи взагалі не вбачається, що у відповідачів відсутня інша житлова нерухомість, а у відповідних органів державної влади та місцевого самоврядування відсутня можливість забезпечити відповідачів житловим приміщенням.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в апеляційному порядку не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що 20 червня 2006 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KIV0GA00000132, згідно якого з врахуванням додаткової угоди, остання отримала кредит у розмірі 49822 доларів США на строк до 20 червня 2016 року.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачами 20 червня 2006 року укладено договір іпотеки, за яким відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, - квартиру загальною площею 62.8 кв.м., житловою площею 37.8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Майно належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вишневої міської ради 30 жовтня 1995 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 27 жовтня 1995 року №54.
20 жовтня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено заочне рішення в цивільній справі №2-2361/11 за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення за кредитним договором. 
Даним рішенням позов задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 388 629 грн. 65 коп. звернуто стягнення на підставі договору іпотеки №1580 від 20.06.2006 року на квартиру площею: 62,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вишневої міської ради 30 жовтня 1995 року згідно розпорядження від 27 жовтня 1995 року №54 шляхом продажу предмету іпотеки.
Судом встановлено, що  зазначенерішення суду до теперішнього часу не виконане, строк пред`явлення виконавчих листів по даній справі сплив. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 25.12.2015 року представникуПАТ КБ "Приватбанк"відмовлено у задоволенні заяви  про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів.
В березні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від11 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовленоз підстав пропуску позивачем строку позовної давності.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 2 лютого 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2015 року залишено без змін.
Судом встановлено, що  ПАТ КБ «Приват Банк» в травні 2011 року звертався до суду з позовною вимогою до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок усієї суми заборгованості, тобто про дострокове повернення всієї суми боргу, відтак,  строк виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 настав в травні 2011 року.
З цього часу відповідач жодних коштів банку не сплачував і банк був обізнаний про порушення своїх прав саме з травня 2011 року.
Заперечуючи проти позову представник відповідача надав суду письмову заяву про застосування позовної давності до позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив трирічний строк позовної давності до основної вимоги - стягнення коштів за кредитним договором №KIV0GA00000132, від 20.06.2010 року, який сплив 30 червня 2014 року, що встановлено ухвалою Апеляційного суду Київської області  2 лютого 2016 року в справі №369/2589/15-ц, то,відповідно до ст. ст. 266 ЦК України, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив трирічний строк позовної давності і до додаткової вимоги - звернення стягнення за договором іпотеки від 20.06.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Іщюк Л.А., зареєстрований в реєстрі за №1580.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що заявив в судовому засіданні представник відповідача.
Рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не оскаржене.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині виселення відповідачів зі спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано до суду доказів, що спірна квартира АДРЕСА_2 , була придбана відповідачами за рахунок кредиту, повернення якого було забезпечене іпотекою, позивачем в позові не зазначено, в яке саме житлове приміщення мають бути виселені відповідачі по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що підставою для виселення всіх мешканців є звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, а не надання іншого жилого приміщення боржнику, а у Банку відсутній обов`язок забезпечити боржника іншим постійним житловим приміщенням під час виселення його з предмету іпотеки,  оскільки позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру залишені без задоволення. 
Посилання апелянта на те, що питання про звернення стягнення на предмет іпотеки було вирішено судом ще у 2011 році, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки встановлено, що зазначене рішення суду не виконане, строк на його виконання сплив, а у поновленні строку на пред`явлення виконавчого листа на виконання відмовлено.
Також колегією суддів не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційної скарги, що покладення на Банк обов`язку надати боржнику інше жиле приміщення не відповідає основній меті іпотеки - забезпечити виконання зобов`язання, що призводить до неможливості звернути стягнення на нерухоме майно, спричиняє невиправдані збитки, звільняє боржника виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, спотворює дійсні права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах та порушує принцип рівності усіх перед законом, оскільки надання іншого жилого приміщення при вирішенні питання про виселення особи з іпотечного житла, яке придбане не за рахунок кредиту, передбачено ч. 2 ст. 109 ЖК України.
В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі  № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК Україниустановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України.
Судом встановлено, що предмет іпотеки - квартира загальною площею 62.8 кв.м., житловою площею 37.8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вишневої міської ради 30 жовтня 1995 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 27 жовтня 1995 року №54, тобто, набута відповідачами не за рахунок кредитних коштів.
Надання іншого жилого приміщення в такому випадку покладається саме на іпотекодержателя.
Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущено порушення матеріального чи процесуального права, які привели, або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Оскільки рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги, колегія сддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 
                                                      
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни - представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» -  залишити без задоволення.
Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2020 рокув оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлений 17 грудня 2020 року.

Головуючий 

Судді