ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року 
м. Харків

справа № 643/18820/18
провадження № 22-ц/818/2977/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С.,

сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Наталія Анатоліївна, 
інші учасники справи:
третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Баценюк Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», на рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 5 березня 2020 року об 11 годині 45 хвилин у складі судді Довготько Т.М. (повний текст рішення складений 16 березня 2020 року),

УСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44263807 від 27.11.2018, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, яким проведено державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп»; скасувати реєстраційний запис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. №29121068 від 23.11.2018 про право власності на вищезазначену квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп»; поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що передували скасованим записам, судові витрати покласти на відповідачів.

Позовна заява мотивована тим, що 03.07.2007 між нею та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено іпотечний договір № 446/Z-фкіп-07. Предметом іпотеки була трьох кімнатна квартира, загальною площею 70,1 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала їй на праві приватної власності. У жовтні 2018 року вона отримала повідомлення № 6780/10 від ТОВ «Фінанс проперті Групп» про відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь товариства прав вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором. 24.10.2018року нею було направлено заперечення на вказане повідомлення із запитом про надання документів, проте документи які б підтверджували повноваження товариства вона так і не отримала. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналася, що 23.11.2018року приватним нотаріусом ХМНО Чижовою Н.А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44263807 та власником її квартири стало ТОВ «Фінанс Проперті Групп». Вважає вказане рішення про реєстрацію права власності незаконним, оскільки фактично відбулося примусове стягнення квартири без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того ТОВ «Фінанс Проперті Групп» не направило на її адресу вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, як це передбачено п.4.2 Іпотечного договору. 

У відзиві ТОВ «Фінанс Проперті Групп» просить в задоволенні позову відмовити Посилаєтеся на те, що 05.10.2018 між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» було укладено договір №857/К купівлі продажу майнових прав, за яким кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги за кредитним договором №446/ФКВ-07 від 03.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий Банк» та за іпотечним договором №446/Z-фкіп-07 від 03.07.2007року. 10.10.2018 ТОВ «Фінанс Проперті Групп» письмово повідомило позивача про зміну старого кредитора на нового кредитора - ТОВ «Фінанс проперті групп». Станом на 05.10.2018 заборгованість за кредитним договором №446/ФКВ-07 від 03.07.2007 року складала без урахування штрафних санкцій 1 772 328,86грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту – 47377,46 Доларів США, заборгованість за нарахованими процентами – 597,47 доларів США, пеня – 420 624,12грн. Десятого жовтня 2018 року ТОВ «Фінанс проперті групп» надіслало позивачу вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору у 30-денний строк та повідомлення, що у випадку невиконання зобов`язання, Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Після спливу зазначеного строку, 23.11.2018 року приватний нотаріус ХМНО Харківської області Чижова Н.А., керуючись статтями 18-22 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстрував право власності за ТОВ «Фінанс проперті групп». Крім того вказав, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на підстави для скасування реєстраційної дії. 

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2019року було залучено ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору до участі у справі. 

Представником третьої особи ОСОБА_2 – ОСОБА_4 було надано пояснення на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову. 

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.03.2020 року позов задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) , індексний номер:44263807 від 27.11.2018року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп». Скасовано реєстраційний запис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. № 29121068 від 23.11.2018 про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп». 

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1409 грн.60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Фінанс Проперті Групп» проведена всупереч норм чинного законодавства. Суд вважав належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. про державну реєстрацію права власності на майно за ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та скасування відповідного запису в реєстрі. Вимоги позивача про поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що передували скасованим записам не підлягають задоволенню, як такі, що не гуртуються на Законі.

В апеляційній скарзі Баценюк Н.М., яка діє в інтересах ТОФ «Фінанс Проперті Групп» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву. Зокрема апелянт зазначає, що на виконання вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» , ТОВ «Фінанс Проперті Групп» 10.10.2018 надіслала поштовим зв`язком вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору у 30-денний строк, що підтверджується копіями опису вкладень у цінний лист від 10.10.2018 року, фіскальний чеком та накладною. Проте суд зазначеним доказам належної правової оцінки не надав. Судом також не враховано, що на момент укладання договору іпотеки позивачу було надано громадянство сторонньої держави, її чоловік також є громадянином Російської Федерації. Позивач не використовує спірне житло як місце постійного проживання, оскільки постійно проживає у Росії. Суд безпідставно послався на постанову Верховного суду у справі № 352/367/17 , тому що за обставинами зазначеної справи позивач фактично погасила заборгованість та систематично проживала за адресою, на яку надсилалась відповідна вимога. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 03.07.2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений кредитний договір № 446/ФКВ-07, предметом якого є надання кредиту в розмірі 52000,00 доларів США, з оплатою 14,6% річних з терміном повернення 01.07.2022 року. Мета кредитування – поточні потреби (т. 1 а.с.85 - 88).

В забезпечення основного зобов`язання між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №446/Z-фкіп-07 від 04.07.2007 року, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне на праві власності нерухоме майно, а саме: трьох кімнатну квартиру, загальною площею 70,1 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Біржею нерухомості та основних фондів «Україна» ( т. 1 а.с.89 - 90). 

Відповідно до п.4.1 Іпотечного договору, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки та відповідно до п.4.4.1 у визначених випадках іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов`язання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Згідно з п.4.2 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюються на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим п.4.4. цього Договору.

05.10.2018року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» було укладено договір №857/6 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта банк» відступив шляхом продажу новому кредитору ТОВ «Фінанс Проперті Групп» права вимоги за кредитним договором №446/ФКВ-07 від 03.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий Банк» та за іпотечним договором №446/Z-фкіп-07 від 03.07.2007року, право вимоги за яким перейшло на підставі Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05.10.2018року нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1049 ( т.1 а.с.91-92, 93).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором кредиту №446/ФКВ-07 від 03.07.2007 року заборгованість за кредитним договором станом на 05.10.2018року становить 1 772 328,86грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту – 47377,46 Доларів США (1 334870,99грн), заборгованість за нарахованими процентами – 597,47 доларів США (16 833,75 грн.) , пеня – 420 624,12грн ( т.1 а.с.95-96).

10.10.2018 на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було направлено листи з повідомленням про відступлення права вимоги (т.1 а.с.97-101).

На вищевказаний лист ОСОБА_1 на надіслала заперечення адресу ТОВ «Фінанс проперті групп» ( т.1 а.с.14-17).

В матеріалах справи наявна вимога ТОВ «Фінанс проперті групп» від 10.10.2018 за вих. № 58 на ім`я ОСОБА_1 про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору у 30-денний строк та повідомлення, що у випадку невиконання зобов`язання, Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки після спливу зазначеного строку відповідно до положень ст.37 та/або ст.38 ЗУ «Про іпотеку» (т.1 а.с.102-104).

В зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором ТОВ «Фінанс проперті групп» звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. про здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки.

27 листопада 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. було прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 44263804 від 27.11.2018 року та проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником спірної квартири на наступний час є ОСОБА_2 ( т.1 а.с. 213 – 214).

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішеннях від 13 травня 1980 року у справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція призначена для ґарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

У цій справі позивач, позивач звертаючись до суду позовом просить скасувати реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» та поновити запис про реєстрацію права власності за нею. 

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, чи обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним.

Так, статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей 215 і 216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12).

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Окрім того, у постановах від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України вправі посилатись на незаконність рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів та інших правочинів щодо спірного майна без заявлення вимоги про визнання їх незаконними чи недійсними. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів.

Таким чином, ефективним способом захисту права власності ОСОБА_1 у спірних правовідносинах є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Суд звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Відповідно до вимог статей 330 і 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте вимоги про витребування спірної квартири позивач не заявила, а задоволення заявлених вимог про скасування запису та реєстрацію права власності за ТОВ «Фінанс Проперті Групп» не призведе до поновлення прав позивачки. 

Таким чином, у задоволені позову ОСОБА_1 необхідно відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. 

Враховуючи, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, колегія суддів не здійснює оцінку доводів апеляційної скарги. 

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для скасування судового рішення першої інстанції відповідно до вимог 376 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційною розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінанс Проперті Групп» лід стягнути 3171 грн судового збору понесеного у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Баценюк Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 5 березня 2020 року скасувати. 
У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, третя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» (код ЄДРПОУ 41487593) судовий збір у розмірі 3171 ( три тисячі сто сімдесят одна) гривня сплачений при зверненні з апеляційною скаргою. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року.
Головуючий                                                                О.Ю.Тичкова

Судді                                                                        Н.П. Пилипчук

               С.С. Кругова