ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року		Справа № 1.380.2019.005939 пров. № А/857/7888/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Курильця А.Р.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року (суддя Кухар Н.А., м.Львів, повний текст складено 29 травня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій і бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – АДРЕСА_1 , ДПС відповідно) в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 08.05.2018;
зобов`язати Прикордонний загін нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 31.12.2015 відповідно до «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 17.07.2003 №1087 (далі – Порядок №1087) у редакції до внесення змін постановою КМУ від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі – Постанова №1013);
зобов`язати Прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.05.2018 відповідно до Порядку №1087 у редакції з врахуванням внесених змін Постановою №1013 з врахуванням при розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу з лютого 2008 року;
визнати протиправними дії відповідача у частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, передбаченої частиною першою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII) без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМУ «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 (далі – Постанова №889);
стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 роки у сумі 6357,78 грн;
визнати протиправною бездіяльність Прикордонного загону щодо не нарахування позивачу при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII та постановою КМУ«Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах`від 01.08.2012 №702 (далі – Постанова №702) за 2013 - 2018 роки загальним терміном 37 календарних днів;
стягнути із Прикордонного загону на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702 за 2013 - 2018 роки загальним терміном 37 календарних днів у сумі 10659,96 грн;
визнати дії відповідача протиправними, які полягають у не застосуванні пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови КМУ«Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі – Постанова №704) при обчисленні ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 08.05.2018 включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (далі – Закон №№2246-VIII) на 01.01.2018;
зобов`язати Прикордонний загін вчинити дії щодо перерахунку позивачу починаючи з 01.03 2018 по 08.05.2018 включно, розмір посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №704  виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом №2246-VIII на 01.01.2018, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт;
зобов`язати Прикордонний загін вчинити дії щодо перерахунку та виплатити з урахуванням раніше виплачених сум ОСОБА_1 починаючи з 01.03.2018 по 08.05.2018 включно грошове забезпечення та грошову допомогу при звільненні передбачену частини другої статті 15 Закону №2011-XII та статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон №2262-XII) у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік вислуги виходячи із розмірів грошового забезпечення обрахованого з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №704 виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом №2246-VIII на 01.01.2018. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Прикордонного загону щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 по 08.05.2018. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 31.12.2015 відповідно до Порядку №1087 у редакції до внесення змін Постановою №1013. Зобов`язати Прикордонний загін нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.05.2018 відповідно до Порядку №1078 у редакції з врахуванням внесених змін Постановою №1013. Визнано протиправними дії Прикордонного загону щодо виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, передбаченої частиною першою статті 10-1 Закону №2011-XII без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена Постановою №889. Зобов`язано Прикордонний загін нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки, передбачену частиною першою статті 10-1 Закону №2011-XII з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена Постановою №889. Визнано протиправною бездіяльність Прикордонного загону щодо не нарахування позивачу при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиноючетвертою статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702 за 2013 - 2018 роки. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиноючетвертою статті 10-1 Закону№2011-XII та Постановою №702 з 2013 року по 08.05.2018 пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах відповідно до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого Постановою №702 із врахуванням висновків суду у даній справі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його у відповідних частинах оскаржили сторони, які із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, в частині оскаржуваних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та задоволення відмовлених позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги Прикордонний загін вказує, що додаткова грошова винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та грошова допомога на оздоровлення. Крім того, відповідач зазначає, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки та деякі додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено. У зв`язку з цим додаткові відпустки, в тому числі й додаткова відпустка, що не надавалася учасникам бойових дій, в особливий період не вважається такою, що є не використаною. Натомість жодних обґрунтувань щодо незгоди із судовим рішенням в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не наводить.
ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі посилається на неповне дослідження судом усіх доводів, що наведені у позовній заяві, зокрема тих, що стосуються частини відмовлених позовних вимог.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача заперечує вимоги такої, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу відповідача не подала.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга Прикордонного загону не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в ході судового розгляду справи підтверджено право позивача на отримання ним усіх перелічених вище виплат.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, однак вказане судове рішення не може бути залишено без змін, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у ДПС, на момент звільнення займала посаду інспектора прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Рава-Руська» І категорії (т.1 а.с.29-30).
Наказом начальника 7 прикордонного загону (по особовому складу) від 10.04.2018 №85-ос ОСОБА_1 було звільнено у запас відповідно до пункту «в» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком) (далі - Закон №2232-XII) (т.1 а.с.27).
08.05.2018 наказом начальника 7 прикордонного загону (1 категорії) ЗРУ (1 категорії) ДПС №117-ос (далі – Наказ №117-ос) старшого прапорщика ОСОБА_2 було виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення (т.1 а.с.28).
Із змісту Наказу №117-ос ОСОБА_1 виплачено грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 20 повних календарних років відповідно до «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Адміністрації ДПС 20.05.2008 №425 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі – МЮУ) 18.06.2008 за №537/15228; далі – Інструкція №425).
08.07.2019 представник позивача звернувся до Прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) із запитом про надання інформації та документів, у якому серед іншого просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702 за 2013 - 2018 роки (т.1 а.с.33).
18.07.2019 відповідач надав відповідь на запит листом №30/7657, у якому повідомив, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки та деякі додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено. У зв`язку з цим додаткові відпустки, в тому числі й додаткова відпустка, що не надавалася позивачу в особливий період не вважається такою, що є не використаною.
До цієї відповіді Прикордонний загін (в/ч НОМЕР_1 ) надав копію довідки про нараховану та виплачену індексацію грошових доходів населення за період з 2015 по 2018 роки ОСОБА_1 , відповідно до якої за період з січня 2015 року по червень 2015 року (включно) було нараховано індексацію грошового забезпечення у сумі 2200,76 грн. Проте, індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по день звільнення 08.05.2018 позивачу не було проведено з підстав відсутності фінансових ресурсів для її нарахування та виплати, що передбачено пунктом 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон №1282-XII) та пунктом 6 Постанови №1078 (т.1 а.с.34-40).
Також позивач стверджує, що їй невірно нараховано та виплачено грошове забезпечення, зокрема:допомога на оздоровлення нарахована без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена Постановою №889;з 01.03.2018 по 08.05.2018 включно, розмір посадового окладу та окладу за військовим званням позивача розраховано без врахування пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №704 виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом №2246-VIII на 01.01.2018, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт; грошове забезпечення та грошова допомога при звільненні за період 01.03.2018 по 08.05.2018 включно нарахована та виплачена з грошового забезпечення обрахованого без врахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом №2246-VIII на 01.01.2018.
Згідно із статтею 1 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) соціальний захист військовослужбовців – це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять:посадовий оклад, оклад за військовим званням;щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За змістом частини третьої цієї статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з статті 1 Закону №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком №1078, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 №1078.
У пункті 1-1 Порядку №1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 №491-IV.
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У зв`язку з прийняттям КМУ Постанови №1013, яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.
У редакції Постанови №1013 пункт 5 Порядку №1078 викладено у такій редакції: «У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу…».
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Слід зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Прикордонний загін (в/ч НОМЕР_1 ), відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.
Обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII та Законом №1282-XII.
Наявними доказами в матеріалах справи, підтверджено, що з липня 2015 року по день звільнення 08.05.2018 ОСОБА_1 не проведено нарахування та виплату індексації по причині відсутності фінансових ресурсів, що передбачено пунктом 6 статті 5 Закону №1282- ХІІ та пунктом 6 Постанови №1078.
З огляду на зазначене, бездіяльність Прикордонного загону (в/ч) щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення є протиправною, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.
Враховуючи вищенаведене слідує, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Відтак, зважаючи на те, що судом першої інстанції не вірно досліджено питання щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення позивача, однак, як зазначено вище правильно зроблено висновок щодо необхідності зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу-апелянту індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.05.2018, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність доповнення резолютивної частини оскаржуваного рішення суду в частині зобов`язання Прикордонного загону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення, взявши при розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу із лютого 2008 року.
Оскільки посадовий оклад позивача змінився у лютому 2008 році, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини третьої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Згідно з частиною першою статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Склад грошового забезпечення військовослужбовців визначений у частині другій статті 9 Закону №2011-XII, що наведена вище.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою №889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям ДПС (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Підставою для виплати позивачу допомоги на оздоровлення без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди став Наказ №117-ос, відповідно до якого позивачці було виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення відповідно до вимог Інструкції №425.
Свої дії щодо неврахування до допомоги на оздоровлення додаткової грошової щомісячної винагороди (60%) відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 2 Постанови №889 та затвердженого фонду грошового забезпечення наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року №73 затверджена «Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (зареєстровано в МЮУ 11.02.2016за №217/28347; далі – Інструкція №73). Згідно з пунктом 8 вказаної Інструкції №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Суд звертає увагу, що частиною четвертою статті 9 Закону №2011-XII Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру допомоги на оздоровлення та видів виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-XII, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №826/3398/17 та 5 грудня 2019 року у справі №295/5200/18.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №295/11615/17 до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.Оскільки останні 24 місяці перед звільненням на підставі Постанови №889 додаткова грошова винагорода нараховувалася і виплачувалася позивачу щомісяця, підстави уважати такі винагороди одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Матеріалами справи підтверджується, що перед звільненням додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі Постанови №889 нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому, з урахуванням вищевикладених висновків, ця винагорода не може вважатись одноразовою.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправності дій відповідача у не включені до розрахунку допомоги на оздоровлення вказаної винагороди, яка виплачувалась позивачу на підставі Постанови.
Доводи апеляційної скарги відповідача-апелянта та долучена ним судова практика не дає підстав стверджувати протилежне.
Що стосується вимоги про визнання протиправною бездіяльності Прикордонного загону щодо не нарахування ОСОБА_1 , при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702 за 2013 - 2018 роки загальним терміном 37 календарних дні та стягнення із відповідача компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченоїчастиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, згідно додатку 4 до Постанови №702 посада позивача відноситься до військових посад ДПС, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку максимальна тривалість відпустки 7 календарних днів.
Згідно позиції Прикордонного загону під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки та деякі додаткові відпустки військовослужбовцям не надаються, їх використання за минулі роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено. У зв`язку з цим додаткові відпустки, в тому числі й додаткова відпустка, що не надавалася позивачу в особливий період не вважається такою, що є не використаною.
Відповідно до пунктів 8, 14, 17-19 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
Відповідно до абзацу 5 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З огляду на викладене, суд вважає, що норми Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Тобто на час прийняття Наказу №117-ос відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702 з 2013 по 2018 роки.
Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18.
З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно вказав на те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2018 роки.
Доводи скаржника-відповідача зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і неправильному тлумаченні норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені відповідачем доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Поряд з цим, в контексті вимог позивача щодо визнання протиправними дій Прикордонного загону, які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №704 при обчисленні ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 08.05.2018 включно, розмірів посадового окладу, суд зазначає наступне.
Згідно з частинами першою, другою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі, та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.
Постановою КМУ від 06.09.2005 №870 затверджено «Правила підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України» (далі – Правила №870), які визначають загальні підходи до підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України (постанов і розпоряджень), їх форму, структуру та техніко-юридичні особливості розроблення з урахуванням нормопроектувальної техніки.
У пунктах 6, 11, 14, 15 Правил №870 зазначено, що проект постанови Кабінету Міністрів України готується зокрема у разі затвердження положення або іншого нормативно-правового акта.
Проект постанови складається з назви, вступної та постановляючої частини і у разі потреби додатків.
Постановляюча частина постанови повинна містити: нормативні положення; конкретні доручення суб`єктам суспільних відносин у відповідній сфері; умови та порядок дії інших постанов (окремих норм); посилання на додатки (у разі їх наявності); норми, пов`язані з набранням чинності постановою (окремими нормами). У разі потреби визначаються орган (органи) виконавчої влади або посадова особа (особи), що здійснюють контроль за виконанням постанови.
Структурно постановляюча частина постанови викладається у такій послідовності: пункти, що містять нормативні положення; пункти, що стосуються внесення змін до постанов (розпоряджень) або визнання їх (окремих норм) такими, що втратили чинність; пункти, що містять окремі доручення; пункт, що стосується визначення дати набрання чинності постановою.
У пункті 20 Правил наведені вимоги, які встановлюються до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою.
Так, згідно з абзацом 7 підпункту 2 пункту 20 Правил №870 в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.
Підпунктом 6 пункту 20 Правил 870 передбачено, що додатки до проекту документа повинні містити перелік елементів, включення яких до тексту ускладнило б його сприйняття. Додатки позначаються цифрами.
Відповідно до пункту 24 Правил №870 метою підготовки проекту акта про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України є їх приведення у відповідність з прийнятими законами, актами Президента України, а також забезпечення взаємоузгодження норм окремих актів Кабінету Міністрів України.
Як передбачено пунктом 2.16 «Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації», затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2005 №34/5 (зареєстровано в МЮУ 12.04.2005 за №381/10661), включення до нормативно-правових актів приміток не допускається, за винятком випадків, якщо необхідно дати визначення будь-якого суміжного поняття або помістити короткий коментар, що допоможе точніше зрозуміти положення, викладені в структурній одиниці нормативно-правового акта. Примітки не повинні містити норм права.
Апеляційний суд зазначає, що Постанова №704 є підзаконним нормативно-правовим актом, яким КМУ, відповідно до частини четвертої статті 9 Закону№2011-XII, встановив види та розміри грошового забезпечення військовослужбовців.
Як вбачається зі структури Постанови №704, пунктом 1 її постановляючої частини затверджені нормативні акти, зокрема тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (Додаток 1), схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (Додаток 14).
У пункту 4 постановляючої частини Постанови №704, у якій містяться нормативні положення, наведений порядок визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу.
Так, відповідно до норми пункту 4 Постанови №704, на час прийняття цієї постанови передбачалося, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатки 1 та 14 до Постанови №704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.
Постановою КМУ «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб`від 21.02.2018 №103 (далі – Постанова №103) до пункту 4 Постанови №704 внесено зміни, якими встановлено залежність розмірів посадового окладу і окладу за військовим (спеціальним) званням від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018 року, та вилучено умову, що такий розрахунок повинен проводиться виходячи із 50% розміру мінімальної зарплати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Проте зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.
Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 (далі – Закон №1774-VIII), який набрав чинності 01.01.2017, установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Тому згідно з Постановою №704 (в редакції Постанови №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Такі ж правила діють при визначенні грошового забезпечення для перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби.
Доводи позивача-апелянта щодо необхідності застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням, що враховуються для перерахунку її пенсії, такої розрахункової величини як мінімальна заробітна плата, обґрунтовані посиланням на текст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704, апеляційний суд відхиляє, оскільки ці примітки не містять норм права та не узгоджуються з пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII.
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням, таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, то підстав для визнання протиправними дії Прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) які полягають у не застосуванні пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови №704 при обчисленні ОСОБА_1 , з 01.03.2018 по 08.05.2018 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01.01.2018 - не встановлено.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду, з у рахуванням висновків та обставин встановлених вище.
Керуючись статтями 308, 310, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби Українизалишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року змінити, доповнивши абзац четвертий резолютивної частини цього рішення після слів «нормативно-правових актів» словами «взявши при розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу із лютого 2008 року.».
В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020 року.