ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 р. 	Справа № 440/1192/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Бартош Н.С. ,  Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, повний текст складено 08.05.2020 по справі № 440/1192/20
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Військової частини НОМЕР_1                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), у якій просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 2015 по 2019 роки; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 2015 по 2019 роки.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період із січня 2016 року по листопад 2018 року та за квітень 2019 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із січня 2016 року по листопад 2018 року та за квітень 2019 року.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із січня 2015 року по грудень 2015, за грудень 2018 року, та за січень, лютий, березень, травень та червень 2019 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2015 року по грудень 2015, за грудень 2018 року, та за січень, лютий, березень, травень та червень 2019 року.
У решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Вважає, що в даному випадку відсутні підстави для визнання дій Командування Сухопутних військ Збройних Сил України по невиплаті індексації грошового забезпечення протиправними, оскільки Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно до Інструкції №260 виконувало роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2, в якому було зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення. 
Позивачем рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для надання правової оцінки  законності та обґрунтованості рішення суду в цій частині.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  наказом командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , заступника командира частини з озброєння-начальника технічної частини, звільненого з військової служби у запас наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №215 від 11.06.2019 за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що справи та посаду здав з 12.07.2019. З 12.07.2019 позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і всіх видів забезпечення, направлений для зарахування на військовий облік до Кременчуцького ОМВК Полтавської області (а.с. 6).
03.01.2020 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за 2015-2019 роки.
Листом від 14.01.2020 №1536/32/15/32 військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено позивача те, що відповідно до розрахунково-платіжних відомостей йому нараховано та виплачено індексацію за січень-грудень 2015 року та грудень 2018 року. Разом з тим, у зв`язку із відсутністю механізму нарахування індексації після підвищення грошового забезпечення, відсутністю кошторису у військової частини НОМЕР_1 на здійснення таких виплат підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період із січня 2016 року по листопад 2018 року, а також із січня 2019 року по березень 2019 року у командування військової частини не має. Свою позицію відповідач мотивував посиланням на відсутність бюджетних асигнувань для виплати індексації, а також зазначив, що чинним законодавством не визначено механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за минулі роки (а.с.9).
Не погодившись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки передбачена Законом №1282-XII індексація є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, який на момент проходження військової служби перебував у розпорядженні та на повному грошовому забезпеченні військової частини, а тому відповідач був зобов`язаний нарахувати і виплатити позивачу грошове забезпечення з урахуванням його індексації. Невиконання відповідачем такого обов`язку свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" (надалі - Закон  № 1282-XII).
У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).
З метою реалізації Закону №1282-XII постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2003 року №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.
Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, що також має значення для розрахунку їх пенсії за вислугу років, оскільки забезпечує дотримання прав осіб, які проходили військову службу, як складової конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція застосована у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03.04.2019 (справа №638/9697/17), від 30.09.2019 (справа №750/9785/16-а), від 20.11.2019 у справі №522/11257/16-а.
Отже, заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія яка надається для соціальної підтримки населення в умовах зростання цін, а державні соціальні гарантії обов`язкові для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності. 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на роз`яснення Міністерства соціальної політики України є необґрунтованими, так як відповідач мав керуватися та діяти відповідно до Закону України №1282-XII від 03.07.1991 "Про індексацію грошових доходів населення", який має вищу юридичну силу, ніж роз`яснення міністерств, які носять рекомендаційний характер.
Також, є необґрунтованими доводи відповідача в апеляційній скарзі про відповідність  його дій вимогам ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII щодо проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік, зважаючи на відсутність відповідних коштів, передбачених на виплату індексації грошового забезпечення.
Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військова частина НОМЕР_1 , відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що ним за  період із січня 2016 року по листопад 2018 року надсилались до відповідного органу листи про потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення  за період із січня 2016 року по листопад 2018 року.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та від 20.11.2019 у справі №620/1892/19.
У зв`язку з цим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач погодив проведення з ним усіх розрахунків та відповідно не оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення  зі списків особового складу військової частини, оскільки має право без обмеження будь-яким строком звернутися із вимогою про виплату не донарахованої та недоплаченої суми заробітної плати, в тому числі її складової - індексації.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що у 2016 - 2018 роках кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів не виділено, а тому відповідач діяв правомірно. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати   індексації грошового забезпечення за період із січня 2016 року по листопад 2018 року та зобов`язання  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із січня 2016 року по листопад 2018 року. 
Водночас, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із січня 2015 року по грудень 2015, за грудень 2018 року, та за січень, лютий, березень, квітень, травень та червень 2019 року та зобов`язання   виплатити   індексацію грошового забезпечення за цей період.
Зобов`язуючи відповідача виплатити індексацію за спірний період, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем здійснено нарахування індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 8726,96 грн, за грудень 2018 року у розмірі 71,08 грн та за січень, лютий, березень, травень та червень 2019 року у розмірі 675,80 грн, але не надано доказів на підтвердження виплати позивачу вказаних сум.
Колегія суддів уважає, що вказаний висновок суд першої інстанції зроблено при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, адже судом першої інстанції не надано належним чином правову оцінку наявній в матеріалах справи довідки за підписом командира військової частини НОМЕР_1 та начальника фінансово-економічної служби про нарахування за спірний період індексації грошового забезпечення. Враховуючи базовий принцип адміністративного судочинства такий як офіційне з`ясування всіх обставин справи, суд першої інстанції мав можливість з`ясувати не тільки факт нарахування, але й виплати індексації грошового забезпечення шляхом витребування  необхідних доказів. 
З огляду на долучену  до апеляційної скарги  довідку про нарахування індексації   за підписом командира військової частини НОМЕР_1 та головного бухгалтера за період січня 2015 року по грудень 2015, грудень 2018 року, з січня по липень 2019 року можна дійти висновку, що позивачу нараховано та виплачено на картковий рахунок позивача індексацію грошового забезпечення в сумі 9553, 86 грн. Вказаний документ виданий в належній формі,  скріплено підписами та печаткою відповідальних осіб, які   несуть відповідальність (в тому числі кримінальну) за повноту та достовірність наданої інформації.
Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
В той же час позивач не позбавлений можливості спростувати повідомлені відповідачем обставини на підтвердження правомірності вчинення власних дій.
В даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надаючи офіційний документ - довідку, що підтверджує нарахування та виплату індексації за спірний період, несе повну відповідальність  за достовірність наданої інформації. Відповідно надання неправдивої інформації має ознаки службового підроблення, що передбачає кримінальну відповідальність за відповідною статтею КК України. 
В свою чергу позивачем  не спростовано надану відповідачем  інформацію про нараховані та виплачені суми індексації,  що дає підстави для висновку як про нарахування, так і виплати спірних сум індексації. 
Отже, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов`язання виплатити спірні суми індексації за період з січня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 8726,96 грн, за грудень 2018 року у розмірі 71,08 грн та за січень, лютий, березень, травень та червень 2019 року у розмірі 675,80 грн, та нарахування й виплати індексації за квітень 2019 року, оскільки таке зобов`язання призведе до подвійної виплати раніше нарахованих та виплачених сум.
Відповідно до  ст. 317 КАС України, підставами для скасування  судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема,    неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи,  колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в  частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із січня 2015 року по грудень 2015, за грудень 2018 року, та за січень, лютий, березень,  травень та червень 2019 року, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за квітень 2019 року; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2015 року по грудень 2015, за грудень 2018 року, та за січень, лютий, березень, квітень, травень та червень 2019 року з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову  в цій частині.
В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін як таке, що ухвалено відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права  з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (крім сплати судового збору за подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень,  що не підлягає компенсації відповідно до ст. 139 КАС України), судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 по справі                № 440/1192/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із січня 2015 року по грудень 2015, за грудень 2018 року та за січень, лютий, березень, травень та червень 2019 року, не нарахування та не виплати  індексації грошового забезпечення за квітень 2019 року; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2015 року по грудень 2015, за грудень 2018 року, та за січень, лютий, березень, квітень, травень та червень 2019 року.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1  в задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 по справі № 440/1192/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	Н.С. Бартош    І.М. Ральченко